ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/100/21 Справа № 185/8509/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         - Лаченкової О.В.
суддів         - Петешенкової М.Ю., Городничої В.С.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу  Акціонерного товариства “Ідея Банк”
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року
по справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Ідея Банк” про визнання припиненим договору застави та скасування обтяження,-

ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2019 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства “Ідея Банк” про визнання припиненим договору застави та скасування обтяження.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства “Ідея Банк” про визнання припиненим договору застави та скасування обтяження — задоволено.
Визнано припиненим у зв`язку з належним виконанням Договір застави транспортного засобу №910.15104 від 03.07.2012 року предметом застави якого є автомобіль марки «SSANGYONG» моделі «REXTONRX», реєстраційним номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, номер кузова VIN- НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 виданого 18.05.2012 року Павлоградським ВРЕР ГУМВС України в Дніпропетровській області.
Скасовано обтяження у вигляді заборони відчуження накладене на автомобіль марки «SSANGYONG» моделі «REXTONRX», реєстраційним номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, номер кузова VIN- НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на підставі Договору застави транспортного засобу №910.15104 від 03.07.2012 року, внесене до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за №13075929 від 04.10.2012 року.
Стягнуто з Акціонерного товариства “Ідея Банк” на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1536,80 грн.
В апеляційній скарзі АТ “Ідея Банк” просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року у справі №185/8509/19 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу АТ “Ідея Банк” на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року у цивільній справі №185/8509/19 — відхилити, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року у цивільній справі - залишити без змін.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 18 травня 2012 року між позивачем та Акціонерним товариством «Ідея Банк», укладено Кредитний договір № 910.15104 згідно умов якого, зокрема п. 1, п. 2 § 1, йому було видано кредит у сумі 240717.59 гривень, для фінансування купівлі автомобіля марки «SSANGYONG» моделі «REXTONRX», 2011 року випуску, номер кузова VIN- НОМЕР_2 . Відповідно до п.1 § 3 Кредитного договору, забезпеченням виконання зобов`язання за даним договором є застава автомобіля марки «SSANGYONG» моделі «REXTONRX», 2011 року випуску, номер кузова VIN- НОМЕР_2 , згідно з Договором застави, який укладається сторонами (а.с.18). 
03 липня 2012 року, на виконання умов п. 1 § 3 Кредитного договору, між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено Договір застави транспортного засобу № 910.15104, предметом якого, згідно п. 1 § 1 Договору застави є застава автомобіля марки «SSANGYONG» моделі «REXTONRX», реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2011 року випуску, номер кузова VIN- НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 виданого 18.05.2012 року Павлоградським ВРЕР ГУМВС України в Дніпропетровській області. Зазначений Договір застави було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Чорним І.О., зареєстровано в реєстрі за № 4181 від 03.07.2012 року (а.с.12). 
Згідно ч.1 ст.572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). 
Аналогічні правові норми містяться і у абз. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про заставу» згідно яких: «Застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами».
У відповідності до ч. 1 ст. 574 Цивільного кодексу України та абз. 3 ст. 1 Закону України «Про заставу», застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Згідно ч. 1 ст. 576 Цивільного кодексу України та абз. 2 ст. 4 Закону України «Про заставу», предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.
Згідно ч. 1, 3 ст. 577 Цивільного кодексу України: «Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна».
04 жовтня 2012 року відповідач АТ «ІдеяБанк» звернувся до Львівської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, де реєстратором Коваль М.А. на підставі Договору застави, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 13075929 були внесенні відомості щодо заборони відчуження автомобіля марки «SSANG YONG» моделі «REXTON RX», реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2011 року випуску, номер кузова VIN- НОМЕР_2 , яка існує до теперішнього часу. Зазначена обставина підтверджується Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № Р10285 від 05.09.2019 року (а.с.62). 
Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України: «Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку».
У відповідності до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України: «За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».
Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України: «Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)».
Як вбачається з п. 1 § 1 Кредитного договору та пп. а) п. 3 § 1 Договору позики, то АТ «Ідея Банк» надав ОСОБА_1 , кредит у сумі 240717,59 гривень на строк 84 місяці, тобто з 18.05.2012 року до 18.05.2019 року. 
Відповідно до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України: «Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».
Таким чином, уклавши з АТ «Ідея Банк» Кредитний договір № 910.15104 від 18.05.2012 року, банк зобов`язався надати ОСОБА_1 , кредит, а він в свою чергу, відповідно до умов п. 1 § 4 Кредитного договору, зобов`язався його отримати і погашати заборгованість за договором у вигляді ануїтетних (щомісячних) платежів на рахунок № НОМЕР_6 відповідно до Графіку щомісячних платежів, який згідно умов п. 10 § 10 Кредитного договору є його невід`ємною частиною (а.с.10, 11).
Відповідно до графіку щомісячних платежів від 18.05.2012 року, який був замінений Банком на інший графік щомісячних платежів 18.03.2013 року, позивач починаючи з 18.05.2012 року до 18.05.2019 року платив по 4917,87 грн. щомісячно, а в подальшому по 5086,05 грн. щомісячно, а всього було сплачено 426633,93 грн. 
Відповідно до ч.1 ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що зобов`язання за кредитним договором виконано та підтверджується банківськими платіжними документами.
Окрім того, відповідач зазначає, що за час користування позивачем кредитом за кредитним договором, процентна ставка змінювалася декілька разів, про що повідомлявся позивач, однак доказів щодо повідомлення про це ОСОБА_1 суду не надано. 
Твердження апелянта, що судом першої інстанції не взято до уваги та не оцінено розрахунок по кредиту №910.15104 станом на 17.10.2019 року, колегією судів не приймається до уваги, оскільки з зазначеного розрахунку не можливо встановити за який саме період часу у позивача наявна заборгованість за процентами, пенею. 
Будь-яких інших доказів в обґрунтування своєї правової позиції, які б відповідали вимогам ст.ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України та достовірно підтверджували суму заборгованості за кредитом, час її виникнення та період нарахування, апелянтом не надано. 
Доводи апелянта, що зобов`язання позивачем по кредитному договору №910.15104 від 18.05.2012 року не виконані, а відповідно й договір застави, як похідний договір від кредитного договору не може бути припиненим, а обтяження скасоване, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до умов п.1 параграф 4 кредитного договору, ОСОБА_1 зобов`язався його отримати і погашати заборгованість за договором у вигляді ануїтентних (щомісячних) платежів на рахунок № НОМЕР_6 відповідно до Графіку щомісячних платежів, який згідно умов п.10 параграфу 10 кредитного договору є невід`ємною частиною.
Згідно Графіку щомісячних платежів від 18.05.2012 року, який ОСОБА_1 був зобов`язаний здійснювати погашення кредиту 18 числа кожного місяця, починаючи з 18.05.2012 року до 18.05.2019 року у сумі 4917,87 грн., яка була змінена на 5086,05 грн.
Пунктом 1 параграфу 10 кредитного договору визначено строк дії договору починаючи з моменту його підписання сторонами та до повного виконання сторонами усіх їхніх зобов`язань (а.с. 9 зв.). 
З матеріалів справи вбачається, що 18.05.2019 року ОСОБА_1 сплатив на користь Банку останній платіж за кредитним договором, у сумі визначеній графіком щомісячних платежів, а тому позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №910.15104 від 18.05.2012 року, щодо повернення кредиту та сплати відсотків. 
Зазначені обставини підтверджуються долученими до позовної заяви копіями фіскальних чеків щодо оплати кредиту, які були досліджені судом першої інстанції належним чином та в повному обсязі.
Крім того, жодних документів, які б підтверджували наявність цієї заборгованості та її розміру, банком всупереч вимог ст. 81 ЦПК України надано не було, як на запит Чуєнко О.Г., так і до суду під час розгляду справи.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Ідея Банк”- залишити без задоволення. 
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

 Судді                                                                                               М.Ю. Петешенкова 

                                                                В.С.Городнича