ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

18 червня 2021 року

м. Харків

справа № 639/2222/20

провадження № 22-ц/818/49/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого –         Пилипчук Н.П.,

суддів –                 Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач –  ОСОБА_1 ;

відповідач –  ОСОБА_2 ;

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2020 року, постановлене у складі судді Єрмоленко В.Б. в м. Харків, 

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що відповідач у березні 2019 виїхала за межі України на заробітки, проживає в Катарі та повертатись не збирається, повідомила про своє бажання розлучитися, тому як має іншого чоловіка. Також позивач зазначає, що дружина не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча має таку матеріальну можливість, не піклується про них, працює викладачем у приватній школі, отримує заробітну плату понад 3000 доларів. З урахуванням оплати всього необхідного для розвитку дитини, придбання продуктів, одягу, витрат на різні гуртки, які відвідує син і дочка, просив щомісяця стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. на кожну дитину до досягнення ними повнолітнього віку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2020 року шлюб, зареєстрований між  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 , зареєстрований 10 жовтня 2003 міським відділом реєстрації актів громадянського стану № 1 Харківського обласного управління юстиції під актовим записом № 2057- розірвано. Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  аліменти на неповнолітніх ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  та ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2  у твердій грошовій сумі - 6000 (шість тисяч) грн. , тобто по 3000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 13 квітня 2020 до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з  ОСОБА_2 судові витрати на користь держави в сумі 840 грн. 80 коп. 

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру аліментів, стягнувши аліменти в твердій грошовій сумі 1200 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на те, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та неправильним застосуванням норм процесуального права. Зазначає, що суд, при винесенні рішення посилається на пояснення позивача про нібито наявність у відповідача по справі постійної роботи та заробітної плати в розмірі 3000  доларів США, що не відповідає дійсності; посилається на відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача дітям, що в свою чергу спростовується наданими довідками про грошовий переказ позивачу. В той же час посилається на перерахування відповідачем  коштів у липні 2020 та серпні 2020 - 450 ріалів (екв. 3490 грн.) і 900 ріалів (екв. 6980 грн.), між тим  це свідчить не про відповідний заробіток, який є мінливим, а про  намагання у будь- якому разі допомагати дітям. Вказує, що суд посилається на середню заробітну плату в Державі Катар, але не враховує, що для того, щоб знайти таку роботу існують певні перешкоди, у тому числі відсутність громадянства вказаної країни. Зазначає, що на цей час не працює, не має можливості працевлаштуватися, будь якого доходу не має. Таким чином стягнення аліментів у розмірі більш ніж чим в мінімальному розмірі є взагалі неможливим для неї.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині розміру аліментів, в іншій частині не оскаржується.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З березня 2019 року діти проживають з батьком ОСОБА_1 , фактично перебувають на його утриманні, сторони не можуть дійти згоди стосовно вирішення питання забезпечення дітей в добровільному порядку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у АДРЕСА_1 , з березня 2019 проживає в Державі Катар.

Відомості про те, на яких правових підставах ОСОБА_2 проживає в Державі Катар, в матеріалах справи відсутні. Не надано також належних доказів щодо виїзду ОСОБА_2 для постійного проживання за межі України, оскільки вона є громадянином України та зареєстрована в Україні. 

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України.

Такий принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24).

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним.

На підставі ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.

Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Виходячи з принципів розумності та справедливості, беручи до уваги інтереси та потреби неповнолітніх дітей, рівень доходів відповідача, заявлений позивачем, розмір якого відповідач не спростувала, а також рівний обов`язок батьків по утриманню дітей, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дітей аліментів в розмірі 6000 грн., тобто по 3000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 13 квітня 2020 до досягнення дітьми повноліття.

Доводи апелянта стосовно того, що існують певні перешкоди для пошуку роботи в Катарі, у тому числі відсутність громадянства вказаної країни, що на цей час вона не працює, не має можливості працевлаштуватися, будь якого доходу не має, не спростовують висновку суду першої інстанції, оскільки це не звільняє відповідача від обов`язку щодо утримання своїх неповнолітніх дітей на належному рівні.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2020 року - залишити без змін. 

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий –                                                             Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                О.В. Маміна

                                                                       О.Ю. Тичкова