ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 квітня 2021 року 	м.Дніпро	справа № 280/6030/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області в особі Бердянського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі № 280/6030/20 (суддя Артоуз О.О., повний текст рішення складено 25.11.2020р.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області в особі Бердянського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області в особі Бердянського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (далі - відповідач) в якому просив:
          - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 страхових виплат за період з 01.12.2014 по 31.03.2018 та за період з 01.10.2018 по 30.04.2019;
          - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхові виплати за період з 01.12.2014 по 31.03.2018 та з 01.10.2018 по 30.04.2019.
          В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, на Бердянське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області, на обліку в якому він перебуває, покладено обов`язок нарахувати та виплатити йому раніше призначені страхові виплати за період з 01.12.2014 до 31.03.2018 та за період з 01.10.2018 по 30.04.2019. Враховуючи те, що Бердянськім відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області було продовжено раніше призначені страхові виплати з 01.05.2019, що підтверджено відповіддю від 19.06.2020 № 28.031/2196 Маріупольського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, на яке покладено обов`язок виконувати функції переміщеного Шахтарського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Дане відділення згідно рішення адміністративної комісії Виконавчої дирекції Фонду від 01.11.2015, доведеного листом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 20.11.2015 № 1492-03-2 з 01.12.2015 призупинило здійснення страхових виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей). Вказує, що відсутність так званого “окремого” порядку виплати сум страхових виплат за минулий період, переміщеним особам, на яку, як на підставу посилається відповідач, не може бути підставою відмови позивачу у їх виплаті, оскільки неприйняття відповідних законодавчих документів державою не може ставитися в залежність від отримання громадянами належних їм за законом виплат. Дії відповідача призвели до того, що позивач позбавлений права на отримання своїх коштів, виплата яких гарантована державою, оскільки він непрацездатна особа, крім того є особою, яка отримала професійне захворювання на виробництві з стійкою втратою працездатності на 45 %, що підтверджується довідкою МСЕК від 29.11.2006.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, неналежну оцінку доказів, порушення судом норм матеріального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
          В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що суд першої інстанції, при винесенні оскаржуваного не прийняв до уваги, що статтею 46 Закону № 1105 передбачено перелік підстав для припинення страхових виплат і надання соціальних послуг. Вказує, що оскільки, суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій, в даному випадку у Маріупольському відділенні Управління в Донецькій області, то вимога про стягнення таких сум може бути заявлена до Управління в Донецькій області.
          Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві стверджує, що суд встановив всі обставини справи, в результаті чого прийняв законне і обґрунтоване рішення. Просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу відповідача – без задоволення.
          Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
          Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
          Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
           ОСОБА_1 , є пенсіонером за віком, інвалідом третьої групи та особою, яка отримала професійне захворювання на виробництві, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання від 13.11.2006 з ступенем втрати професійної працездатності 45 % безстроково, а також довідками МСЕК про втрату працездатності та отримання інвалідності третьої групи.
          Згідно довідки від 17.04.2019 № 2320 - 500011090 ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та місце його проживання АДРЕСА_1 .
          З травня 2019 року по теперішній час ОСОБА_1 перебуває на обліку у Бердянському відділенні управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, де до теперішнього часу отримує соціальні виплати.
          У період з квітня 2018 року по вересень 2018 року ОСОБА_1 перебував на обліку у Великоновосілківському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, де отримував страхові виплати.
          В періоди з грудня 2014 року по квітень 2018 року та з жовтня 2018 року по березень 2019 року ОСОБА_1 страхові виплати не отримував, оскільки не перебував на обліку у жодному з відділень відповідача з підстав того, що Шахтарським відділенням йому виплати були зупиненні, а Маріупольське міське відділення згідно рішення адміністративної комісії Виконавчої дирекції Фонду від 01.11.2015 з 1 грудня 2015 призупинило здійснення нарахування та виплату страхових виплат потерпілим на виробництві, як відділення, яке переміщене на територію, що контролюється українською владою та на яке покладено обов`язок виконувати функції переміщеного Шахтарського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.
           26.06.2020 позивач звернувся до Бердянського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у Запорізькій області про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати на підставі рішення засідання комісії з питань щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Приморської районної державної адміністрації Запорізької області згідно протоколу від 23.05.2019 №08, а саме за періоди з грудня 2014 року по березень 2018 року та з жовтня 2018 року по квітень 2019 року.
          Листом від 10.07.2020 за вих. №03-04-977 Бердянським відділенням надано відповідь на звернення ОСОБА_1 , де зазначено, що питання соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, буде розглянуто після прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку.
          Вважаючи відмову відповідача у виплаті страхових виплат протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
          Суд першої інстанції прийшов до висновку про протиправну бездіяльність відповідача, з огляду на що позов задовольнив.
          Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
          Положеннями пункту 2 частини 1 статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», застрахована особа має право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.
          Норами статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» регламентовано, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
          Страхові виплати складаються із, зокрема, страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата).
          Приписами частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:
           1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;
           2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.
          Частиною 5 вказаної статті встановлено, що страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.
          Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач має професійне захворювання та відповідно до довідок МСЕК йому визначено ступінь втрати професійної працездатності 45 % безстроково. З вказаних підстав позивач отримує страхові виплати.
          Також, позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, з фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 .
          За змістом пункту 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
          Положеннями пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України 12.12.2018 № 27 (далі - Порядок № 27) визначено, що внутрішньо переміщені особи мають право на продовження раніше призначених страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду або його відділенні за фактичним місцем проживання (перебування).
          За приписами частини 7 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».
          За змістом частин 1, 2, статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
          Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
          Отже, бездіяльність відповідача щодо ненархування та невиплати позивачеві страхових виплат за період з 01.12.2014 по 31.03.2018 та за період з 01.10.2018 по 30.04.2019 суперечать вимогам статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», та фактично обмежують передбачене Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» право позивача на своєчасне отримання в повному обсязі страхових сум, тобто є дискримінаційними з огляду на отримання статусу внутрішньо переміщеної особи.
          Крім того, постанови Кабінету Міністрів України, на які посилається відповідач, не є законом, а тому зазначені підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
          Положеннями частини 2 статті 20 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.
          Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
          Колегією суддів враховано, що на даний час окремий порядок щодо виплати страхових коштів за минулий період внутрішньо переміщеним особам Кабінетом Міністрів України не прийнятий.
          Однак, не прийняття Кабінетом Міністрів України зазначеного вище окремого порядку не може бути правовою підставою для позбавлення особи права на отримання страхових виплат, яке прямо передбачено законодавством, та особа не може нести негативних наслідків у зв`язку із невиконанням органів держави обов`язків у сфері соціального захисту. Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати страхових виплат особі за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов`язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.
          Оскільки у спірних відносинах виконання обов`язку по нарахуванню та виплаті страхових виплат покладено на державу в особі відповідача, то саме останній повинен нести відповідальність від імені держави.
          Підстави для припинення страхових виплат і надання соціальних послуг визначено в частині 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», але до даних правовідносин жодна із таких підстав не підлягає застосуванню.
          Європейський суд з прав людини в рішенні від 26 червня 2014 року у справі “Суханов та Ільченко проти України” (заяви № 68385/10 та 71378/10, п. 52 рішення), а також в рішенні від 19 червня 2012 року у справі “Хонякіна проти Грузії” (Khoniakina v.Georgia, заява № 17767/08, п. 72), зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.
          Європейський суд з прав людини зазначив, що в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття “майно” охоплює як “наявне майно”, так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого “права власності” (п. 74 рішення від 02.03.2005 року у справі “Von Maltzan and Others v. Germany”). Певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту.
          Невиплатою позивачу страхових виплат за минулий період з точки зору положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.
          Бездіяльністю відповідача порушено право позивача на отримання страхових виплат, на що позивач мав законні очікування.
          З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу страхових виплат за спірний минулий період підлягає визнанню протиправною, а порушені права - відновленню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу страхові виплати за період їх невиплати.
          Щодо доводів скаржника про те, що належним відповідачем в цій справі має бути саме Управління в Донецькій області, колегія суддів зазначає наступне.
           07 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 595 “Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей”, якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області (далі - Порядок № 595).
          Положеннями пункту 8 Порядку № 595 визначено, що особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
          Таким чином, особа, яка бажає надалі отримувати належні їй суми, в тому числі суми страхових виплат повинна переміститись на контрольовану українською владою територію для вирішення питання отримання соціальної виплати (пенсії), за місцем фактичного знаходження звернутись до відповідного відділення Фонду та надати заяву про виплату недоотриманих сум, а також довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.
           11 грудня 2014 року правління Фонду на виконання постанови КМУ від 01 жовтня 2014 року № 531 прийняло постанову № 20 “Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції”. Як зазначено в преамбулі цієї постанови, вона прийнята з метою забезпечення безперервності та першочерговості одержання щомісячних страхових виплат та медико-соціальних послуг потерпілими на виробництві (членами їх сімей), які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції.
          Пунктом 1 цього Порядку визначено, що він поширюється на фізичних осіб, які постійно проживають в Україні, яких змусили або які самостійно покинули своє місце проживання внаслідок (або з метою уникнення) негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру і які мають право на страхові виплати та страхові витрати на медичну і соціальну допомогу відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” за фактичним місцем проживання (перебування) (якщо страховий випадок настав до моменту переміщення).
          Отже, постановами КМУ № 531, 637 та 595, а також постановою Правління Фонду від 11 грудня 2014 року № 20 встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції, тобто особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам, а тому з урахування вказаного саме на Бердянське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області, на обліку в якому перебуває позивач за фактичним місцем проживання, має бути покладено обов`язок нарахувати та виплатити позивачу раніше призначені страхові виплати за минулий період.
          З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
          Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області в особі Бердянського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області - залишити без задоволення.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі № 280/6030/20 - залишити без змін.
          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак