ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року	Львів	Справа № 380/10082/20 пров. № А/857/6159/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Шевчук С.М.,  
суддів                                                                         Кухтея Р.В., Онишкевича Т.В.,
за участі секретаря судового засідання                     Смолинця А.В.,
 представника позивача                                        Жиравецького Т.М.,
 представника відповідача                                        Павліша О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемберг-Груп" та Головного управління ДПС у Львівській області на додаткове рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 23 лютого 2021 року (додаткове рішення ухвалене у м. Львів у відкритому судовому засіданні, судом під головуванням судді Брильовського Р.М., повний текст додаткового рішення складено 05 березня 2021 року) у справі № 380/10082/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемберг-Груп" до Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України   про  визнання протиправним та скасування рішення, суд  -  
                                                              ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
В листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемберг-Груп" звернулося до суду з адміністративним позовом, яким просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Львівській області з питань зупинення податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 04.08.2020 № 1795900/41962295 про відмову в реєстрації податкової накладної Товариства з обмеженою відповідальність “ЛЕМБЕРГ-ГРУП” № 1 від 15.07.2020;
- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 1 від 15.07.2020, складену Товариством з обмеженою відповідальність “ЛЕМБЕРГ-ГРУП”.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 у даній справі адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління ДПС у Львівській області з питань зупинення податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 04.08.2020 № 1795900/41962295 про відмову в реєстрації податкової накладної Товариства з обмеженою відповідальність “ЛЕМБЕРГ-ГРУП” № 1 від 15.07.2020; зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну Товариством з обмеженою відповідальність “ЛЕМБЕРГ-ГРУП” № 1 від 15.07.2020; стягнуто з Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, код ЄДРПОУ 43143039) за рахунок його бюджетних асигнувань 2102 (дві тисячі сто дві) грн сплаченого судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛЕМБЕРГ-ГРУП” (79040, Львівська обл., м. Львів, вул. Патона, 34/ 89, код ЄДРПОУ 41962295); стягнуто з Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, код ЄДРПОУ 43005393) за рахунок її бюджетних асигнувань 2102 (дві тисячі сто дві) грн сплаченого судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛЕМБЕРГ-ГРУП” (79040, Львівська обл., м. Львів, вул. Патона, 34/ 89, код ЄДРПОУ 41962295).
04.02.2021 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.
Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 23 лютого 2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛЕМБЕРГ-ГРУП” про відшкодування витрат на правничу допомогу – задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, код ЄДРПОУ 43143039) за рахунок його бюджетних асигнувань 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн витрат на правничу допомогу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛЕМБЕРГ-ГРУП” (79040, Львівська обл., м. Львів, вул. Патона, 34/ 89, код ЄДРПОУ 41962295).
Стягнуто з Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, код ЄДРПОУ 43005393) за рахунок її бюджетних асигнувань 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн витрат на правничу допомогу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛЕМБЕРГ-ГРУП” (79040, Львівська обл., м. Львів, вул. Патона, 34/ 89, код ЄДРПОУ 41962295).
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення суду, стягнувши за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області та Державної податкової служби України на його користь понесені витрати на правничу допомогу в сумі по 10000 грн з кожного.
На обґрунтування апеляційних вимог позивач посилається на те, що не погоджується з додатковим рішенням суду першої інстанції щодо зменшеного розміру присуджених витрат на правову допомогу, оскільки час витрачений адвокатом для надання правничих послуг позивачу є обґрунтованим та співмірним з розглядом справи. Крім того, вказують, що ст. 134 КАС України не встановлено та прямо не випливає із її змісту наявність дискреційних повноважень у суду щодо зменшення розміру витрат на правову допомогу за власною ініціативою. Стаття прямо передбачає порядок зменшення витрат на правову допомогу, в даному випадку зменшення витрат можливо лише за клопотанням сторони і за умови невідповідності розміру витрат на правову допомогу умовам, що зазначені в ч. 5 ст. 134 КАС України. У даній справі відповідач не заявляв жодного клопотання щодо зменшення судових витрат та жодних доказів щодо їх неспівмірності не надав. Відповідач обмежився скеруванням до суду клопотання, у прохальній частині якого просив відмовити товариству у задоволенні заяви про прийняття додаткового судового рішення у справі. Зазначена обставина позбавляла можливості суд з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу адвоката, про що сам суд вказав в оскаржуваному рішенні. Також вказує, що значна частина оскаржуваного рішення стосується «гонорару успіху». Однак, у даному випадку не йде мова про «гонорар успіху», а про фактично понесені витрати  у звязку з розглядом справи. Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 у справі №280/2635/20 дійшов висновку, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Отже, з вищевказаного випливає, що підлягають розподілу та доказуванню судові витрати на правничу допомогу як ті, що вже сплачені адвокатові, так і ті, які фактично понесені, нараховані і підлягають оплаті. 
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції відповідач - Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення суду, та відмовити у задоволенні вимог заяви.
На обґрунтування апеляційних вимог відповідач посилається на те, що витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Рахунок (квитанція, доручення), як первинний документ, має відповідати вимогам, встановленим ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Вказує, що оскільки позивачем не надано ніяких документів, які підтверджують відображення доходів та витрат від цієї операції, відсутності попереднього розрахунку суми судових витрат, не відображення у акті прийому-передачі наданої професійної правничої допомоги, зокрема, кількості витраченого часу на надання юридичної послуги, а тому податковий орган просить відмовити у задоволенні відшкодування витрат на правову допомогу.  
Позивач відзиву на апеляційну скаргу відповідача не подав.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу позивача не надав.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що позивач не погоджується з рішенням комісії Головного управління ДПС у Львівській області з питань зупинення податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 04.08.2020 № 1795900/41962295 про відмову в реєстрації податкової накладної Товариства з обмеженою відповідальність “ЛЕМБЕРГ-ГРУП” № 1 від 15.07.2020. 
У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просив визнати дане рішення протиправним та скасувати його, зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 1 від 15.07.2020, складену Товариством з обмеженою відповідальність “ЛЕМБЕРГ-ГРУП”.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 у даній справі адміністративний позов задоволено повністю. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку суд з урахування позиції Великої Палати Верховного Суду, ЄСПЛ вважає, що заява про розподіл витрат на професійну (правничу) допомогу в частині стягнення 20000,00 грн не відповідає     критерію розумності,     такі витрати не мають характеру необхідних, не співрозмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи матиме надмірний характер. Зважаючи на вищенаведене, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала 20000,00 грн витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, про застосування принципу співмірності та зменшення витрат на правничу допомогу шляхом стягнення в користь позивача по 1500, 00 грн витрат на правничу допомогу з кожного з відповідачів.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Досліджуючи доводи позивача та відповідача з приводу розміру судових витрат, які понесені позивачем на правову допомогу, які присуджені з відповідачів на користь позивача, то колегію суддів враховано наступне.
Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження  обставин щодо надання позивачу професійної правничої допомоги позивачем надано  суду: 
договір про надання правової допомоги №186 від 09.11.2020 (далі – Договір № 186) (а.с.62-67). Пункт 4.7 якого передбачає на оплату послуг з надання правничої допомоги на підставі рахунку протягом 20 (двадцяти) робочих днів;
акт про надання правової допомоги № 01 від 13 січня 2021 року, відповідно до якого Адвокатське об`єднання “ТІ ЕНД ТІ ПАРТНЕРС” надало Товариству з обмеженою відповідальністю “ЛЕМБЕРГ-ГРУП” правову допомогу у період з 09.11.2020 по 13.01.2021 у справі № 380/10082/20 тривалістю  10 годин та вартістю 20000, 00 грн (а.с.68-69). Зміст вказаної правничої допомоги полягає у з підготовці, написанні і подачі позовної заяви до суду (що в свою чергу включає: аналіз судової практики; обрання способу захисту порушених прав клієнта; написання позовної заяви, її редагування по стилістиці та способу викладення обставин справи);
рахунок-фактуру № 01 від 14.01.2021 року  про оплату правничої допомоги у розмірі 20000, 00 грн,  в строк до 03.02.2021 (а.с.70).
Стосовно ж доводів  відповідача, щодо не надання позивачем доказів фактичної оплати послуг на професійну правничу допомогу, то колегією суддів враховано,  що відповідно до ч. 7 ст.139 КАС   України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). 
Як наслідок приведеної норми права розподілу підлягають судові витрати не лише які сплачені сторонами на момент постановлення судового рішення, але і витрати які сторона має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо).
Із змісту наданих позивачем первинних документів з приводу надання послуг професійної правничої допомоги слідує, що вартість наданих послуг на правничу допомогу підлягала сплаті в продовж  20 (двадцяти) робочих днів з дня виставлення на рахунку на оплату, термін сплати якого  у даних правовідносинах спливає 03.02.2021 року.
        З вказаного приводу Верховним Судом у постанові від 26.06.2019 у справі №813/481/18 та постанові   від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20    викладено висновок  відповідно до якого  відсутність   доказів оплати   послуг   правничої допомоги адвоката за наявності доказів фактичного надання послуг не може бути перешкодою у присудженні на користь позивача витрат на правничу допомогу. 
Відносно ж доводів апеляційної скарги позивача з приводу безпідставного зменшення судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу за відсутності клопотання відповідача з приводу зменшення таких  судових витрат, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з положеннями статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених законодавчих положень дає суду апеляційної інстанції підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі “Баришевський проти України”, від 10 грудня 2009 року у справі “Гімайдуліна і інших проти України”, від 12 жовтня 2006 року у справі “Двойних проти України”, від 30 березня 2004 року у справі “Меріт проти України”, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.
23.02.2021  судом приєднано до матеріалів справи заперечення  на заяву про ухвалення додаткового рішення, у яких  відповідач 1 зазначив, що витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Однак, позивачем ще не здійснено оплату за адвокатські послуги, відтак відсутні докази фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу. Вказав на те, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, що узгоджується з позицією  Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19. Зазначив, що суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. З огляду на те, що нормативно-правове регулювання спірних відносин не змінювалося, а судова практика щодо вирішення спірних правовідносин є сталою, позивач оскаржував лише одне рішення про відмову в реєстрації ПН/РК, відповідач вважає не співмірними обсяг виконаної роботи та витрачений час. На переконання відповідача, позивач належним чином не обґрунтував суму компенсації витрат на правову допомогу, яка б фактично відповідала дійсно наданими адвокатом послуг та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витрачених адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
На переконання колегії суддів, надіслані суду заперечення за  своєю сутті є формою, у якій  відповідач заявив суду про свою незгоду із розміром заявлених позивачем  витрат на професійну правничу допомогу   через їх  завищеність та відповідно не неспівмірність. 
Як  наслідок у суду першої інстанції виникли правові підстави для  надання правової оцінки  доводам відповідача щодо  завищеного розміру витрат позивача  на професійну правничу допомогу та застосування відповідних наслідків такого завищення.
Присуджуючи позивачу частково відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 1500  грн з кожного з відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа є справою незначної складності та сума зазначена в акті про виконану роботу є неспівмірною із часом, який може бути витрачено адвокатом на виконання відповідних послуг. Окрім того, судом враховано відомості Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, за даними яких мають місце оприлюднення численні судові рішення судів різних інстанцій з аналогічного предмету спору та аналогічними мотивами тим, що приведені у адміністративному позові позивача, що значно спростило роботу адвоката при підготовці даного адміністративного позову. У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що вартість надання таких послуг адвоката в даній категорії справ у заявленій сумі 20000 грн є завищеною, а тому в даному випадку витрати на правову допомогу за надані послуги на правничу допомогу підлягають зменшенню.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, позаяк обсяг наданих послуг з професійної правничої допомоги є незначним. При цьому, адвокатським об`єднанням не докладено надмірних та значних професійних зусиль та навичок при наданні обумовленої правничої допомоги зі складання та подання позовної заяви, оскільки у даній категорії справ  є усталена позиція судів, викладена в чисельній судовій практиці, а вказана справа за своєю суттю відноситься до справ незначної складності. 
Враховуючи критерії пропорційності та об`єктивного визначення розміру суми витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає підставним  присудження на користь позивача за рахунок фінансування відповідачів витрат на професійну правничу допомогу лише в обсязі 1500 грн з кожного відповідача.
За даних обставин, доводи апеляційної скарги позивача та відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування додаткового рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Доводи апеляційних скарг, в силу викладеного вище,  висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ст. 134, ст. 139,  ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,     
    
 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемберг-Груп" та Головного управління ДПС у Львівській області - залишити без задоволення.
Додаткове рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від  23 лютого 2021 року у справі № 380/10082/20 -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 29 квітня 2021 року.