Справа № 306/235/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        26 травня 2021 року м. Ужгород

                            Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді - доповідачки Готри Т. Ю.,
суддів Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.,
з участю секретарки судового засідання Балаж Н. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 червня 2020 року, ухвалене суддею Ганчак Л.Ф.,

в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі – АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позов обґрунтований тим, що 8 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та банком був укладений кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого останній надав відповідачу кредит у розмірі 1 800 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
ОСОБА_1 своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 31.12.2019 у нього виникла перед банком заборгованість у розмірі 357 524, 22 грн, яка складається з: 1 790,59 грн - за кредитом; 348 464,10 грн - за процентами по користуванню кредитом; 7 269,53 грн - за пенею. 
Посилаючись на наведені обставини банк просив стягнути з відповідача на свою користь лише частину зазначеної заборгованості у розмірі 133 004,10 грн, а саме: 1 790,59 грн - за кредитом та 131 213,51 грн - по процентах за користування кредитом з 08.11.2012 по 29.06.2018. Водночас просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь понесені по справі 2 102 грн витрат на оплату судового збору.

Заочним рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 8 квітня 2020 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 133 004,10 грн, а також 2 102 грн судових витрат по сплаті судового збору.

27 квітня 2020 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд цього заочного рішення суду і, як наслідок, ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 7 травня 2020 року вказане заочне рішення скасоване, а справа призначена до судового розгляду.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 червня 2020 року в задоволені позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено з підстав пропуску позовної давності, про застосування якої письмово заявив відповідач ОСОБА_1 , що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову банку.

Не погоджуючись із цим рішенням суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало на нього апеляційну скаргу внаслідок порушення судом норм процесуального і матеріального права та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Скарга мотивована тим, що місцевим судом належним чином не надано оцінки укладеному між сторонами договору б/н від 08.11.2012, де відповідач отримав кредит у розмірі 1 800 грн у вигляді встановленого ліміту на кредитну картку, зі сплатою відсотків на залишок заборгованості, та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Зазначав апелянт і те, що відповідно до положень статей 630, 1048 ЦК України він управі вимагати одержання процентів за користування наданого ОСОБА_1 кредиту, договір є укладеним і це узгоджується з правовими позиціями як Верховного Суду України від 18.09.2013 (справа № 6-63цс13), так і з висновками Верховного Суду від 07.03.2018 (справа № 755/18246/15-ц), від 21.03.2018 (справа № 441/569/17), а також Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12). 
З огляду на це банк просив оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а також вирішити питання про розподіл понесених у справі судових витрат по сплаті судового збору. 

Правом подати відзив на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_1 не скористався.

У судовому засіданні представниця АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Дурдинець Р.Ю. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з підстав наведених у ній. 

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, а тому його неявка, на думку колегії суддів та відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представниці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Дурдинець Р.Ю., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 

Судом установлено, що 8 листопада 2012 року між ПАТ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений на підставі анкети-заяви кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 800 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Як убачається з довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», наданої безпосередньо апеляційному суду в судовому засіданні представницею апелянта ОСОБА_2 , термін дії кредитної картки ОСОБА_1 є до листопада 2015 року. 
Із матеріалів справи слідує, що факт укладення цього договору відповідачем ОСОБА_1 не заперечується. 
За таких обставин позов банку не є безпідставним, оскільки фактично отримані і використані позичальником кредитні кошти та відсотки за їх користування у межах відповідного строку дії договору в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а тому банк управі вимагати захисту своїх прав через суд.
Однак вимоги банку не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у заяві від 23.06.2020, поданій суду першої інстанції(а. с. 76, 77).
Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Статтею ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Як убачається з наданих до матеріалів справи позивачем витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які відповідачем ОСОБА_1 хоч і не підписані, але ним і не заперечуються, то він повинен був щомісячно сплачувати обов`язковий платіж (а. с. 9). Водночас із матеріалів справи слідує, що відповідач ОСОБА_1 не здійснював жодного платежу з часу укладення 08.11.2012 згаданого вище кредитного договору (а. с. 5-7).
Зважаючи на це, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України регламентовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Так, у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, а також Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 662/1375/18 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки ОСОБА_1  взагалі не здійснював щомісячних платежів із часу укладення кредитного договору 08.11.2012, а кінцевий термін погашення заборгованості за даним кредитним договором відповідає строку дії картки, тобто до листопада 2015 року, тому навіть із цього часу банк міг довідатися про порушення своїх прав, проте з позовом до суду до позичальника звернувся аж у лютому 2020 році, а відтак з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.
Помилковий висновок місцевого суду, що строк дії кредитної картки закінчився у листопаді 2014 року, який судом узятий із тверджень ОСОБА_1 , хоча насправді такий минув у листопаді 2015 року, чи неврахування перебігу строку позовної давності з часу несплати чергового місячного платежу, на переконання апеляційного суду, не впливає на пропуск АТ КБ «ПРИВАТБАНКОМ» строку позовної давності, навіть при обрахуванні такої давності з листопада 2015 року, так як позов подано до суду в лютому 2020 року. 
За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції загалом дійшов правильного висновку про відмову у позові.
Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення не впливають.
Не може бути скасоване правильне по суті судове рішення лише з формальних підстав.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції його ухвалив із додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За таких обставин, оскаржене рішення суду є законним та обґрунтованим і відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 3 червня 2021 року.

Суддя-доповідачка Судді