Ухвала    
20 травня 2021 року
м. Київ
справа № 127/8624/20
провадження № 61-7844ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 29 квітня 2021 року у справі за позовом комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання,
ВСТАНОВИВ:
16 квітня 2020 року позивач КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» подало позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2020 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 .
Позов мотивовано тим, що позивач є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до умов, визначених Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 та ЗУ «Про житлово - комунальні послуги». Відповідачі, які проживають  та  зареєстровані  за адресою АДРЕСА_1 , отримують від підприємства послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, однак не оплачують спожиті комунальні послуги. З урахуванням встановленого кола осіб відповідачів по справі, уточнивши позовні вимоги, КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 суму заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період з 30 квітня 2017 року по 29 лютого 2020 року з урахуванням суми витрат від інфляційних процесів та 3% річних від суми основного боргу в розмірі 18 814 грн, з яких: 17 135, 95 грн - сума заборгованості за спожиті послуги з центрального теплопостачання, 651, 58 - 3 % річних від простроченої суми заборгованості, 1 026, 47 грн - сума витрат від інфляції.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2020 року позов   задоволено:   стягнуто   солідарно  з   ОСОБА_2 ,   ОСОБА_1 ,   ОСОБА_3 , на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за період з 30 квітня 2017 року по 29 лютого 2020 року за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 18 814,00 грн, з яких: 17 135, 95 грн - сума основного боргу, інфляційні втрати - 1 026, 47 грн, 3% річних - 651, 58 грн, Вирішено питання про стягнення з відповідачів у рівних частинах судового збору.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 29 квітня 2021 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2020 року залишено без змін.
У травні 2021 року (згідно з відміткою на поштовому конверті) ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 29 квітня 2021 року. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Ціна позову в даній справі становить 18 814,00 грн, яка станом на  01 січня 2021 року не   перевищує   ста   розмірів   прожиткового   мінімуму   для   працездатних   осіб  (2 270*100 = 227 000 грн).
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Верховним Судом не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та не свідчать про виняткове значення справи для заявника.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain»  (Бруалья  Ґомес  де  ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. 
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1  на  рішення  Вінницького  міського  суду  Вінницької області від 27    серпня    2020    року    та    постанову    Вінницького   апеляційного   суду   від   29 квітня 2021 року у справі за позовом комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
    Судді:                                                                                                                Є. В. Петров
                                                                                                                               А. А. Калараш 
                                                                                                                               О. С. Ткачук