Єдиний унікальний номер 235/5948/20 
Номер провадження 22-ц/804/1363/21        

П О С Т А Н О В А
Іменем  У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача         Никифоряка Л.П.
суддів            Новікової Г.В., Кішкіної І.В. 
за участі секретаря судового засідання   Ротар Я.Б.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Бахмут справу що виникла з сімейних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області про визначення місця проживання малолітньої дитини та зобов`язання передати дитину матері та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області про визначення місця проживання малолітньої дитини, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2021 року (головуючий у суді 1 інстанції Назаренко Г.В.),  – 

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з мамою.
В обґрунтування позову заявник посилалась на те, що дитина в такому віці потребує материнської ласки та жіночого догляду, а батько не може створити нормальних умов для життя дитини, оскільки працює підземним працівником з режимом роботи не менше 9 годин та не приділяє належної уваги дитині і не надає необхідного догляду.
Також, ОСОБА_1 в позовній заяві вказувала на те, що вона не заперечує проти спілкування батька з дитиною, оскільки хлопчику потрібні любов та турбота з боку обох батьків. 
В уточненому позові від 07 грудня 2019 року ОСОБА_1 виклала вимоги про визначення місця проживання сина ОСОБА_3 разом з нею в будинку АДРЕСА_1 , також вимагала зобов`язати відповідача передати дитину матері.

30 жовтня 2020 року  ОСОБА_2 виклав зустрічні вимоги до ОСОБА_1 вимагав визначити місце проживання малолітньої дитини разом з батьком. В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 посилався на те, що ОСОБА_1 не приділяє достатньо часу для виховання їх сина, оскільки має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей. На думку заявника, мати дитини не має можливості забезпечити належні умови проживання, виховання та належного розвитку дитини через відсутність стабільного доходу. Також існування таких вимог ОСОБА_4 пов`язував із тим, що 26 липня 2020 року він побачив синці на ногах дитини, з огляду на що звернувся до поліції та відмовився повертати дитину матері. 

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2021 року частково задоволено позовні вимоги, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом із матір`ю та зобов`язано ОСОБА_2 передати дитину ОСОБА_1 . В задоволенні зустрічного позову відмовлено. 
Правові підстави для задоволення позову суд вбачав в наявності обставин щодо малолітнього віку ОСОБА_3 через який дитина особливо прив`язана до матері, відчуває потребу в її постійній присутності.
Та суд першої інстанції вважав що не на користь дитині розірвання тісних родинних зв`язків дитини зі старшими братом та сестрою, від спілкування з якими дитина здатна отримувати радість, бути більш розвинутою, згуртованою, захищеною, відчувати взаємовиручку.
Згідно висновків суду підтверджені обставини щодо зайнятості батька на роботі, де він працює позмінно і неможливості у зв`язку з цим в достатній мірі приділяти належної уваги малолітній дитині. 

З рішенням суду не погодився відповідач, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 висловив вимогу про скасування рішення та ухвалення нового про визначення місця проживання сина з батьком. 
В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що ОСОБА_1 неспроможна створити належні умови проживання дитини, оскільки ніде не працює та після переїзду не має постійного місця проживання, оскільки живе з дітьми у будинку разом зі своїм батьком та його співмешканкою, які також не працюють. 
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягало також в тому, що суд не дав правової оцінки жорстокому ставленню ОСОБА_1 до дитини, за фактом чого на теперішній час триває досудове слідство. 
На думку заявника апеляційної скарги, судом також не взято до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області в якому також йшлося про необхідність визначення місця проживання дитини з батьком. 

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечувала проти апеляційної скарги, заявляла що обставини якими відповідач обґрунтовував свої вимоги не узгоджуються із дійсними обставинами у справі та жодний довід апеляційної скарги не спростовує висновків суду.  

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , а також  ОСОБА_2 і його представника, за відсутності третьої особи, представник якої просив про розгляд справи без нього, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1 /копія свідоцтва про народження а.с.11, 47/.

З 14 червня 2018 року місце проживання ОСОБА_3 зареєстроване в будинку АДРЕСА_2 /а.с.12/.

ОСОБА_1 04 вересня 2020 року зверталась до правоохоронних органів із заявою щодо неповернення їй як матері, чоловіком ОСОБА_3 сина ОСОБА_5 /а.с.15-16/.

Станом на 15 вересня 2020 року ОСОБА_1 проживає сім`єю з чотирьох осіб в будинку АДРЕСА_1 до якої входять син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та батько ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 /довідка про склад сім`ї  а.с.14/.

Акт обстеження умов проживання в будинку АДРЕСА_1 від 05 серпня 2020 року містить інформацію про те, що матір`ю ОСОБА_1 створені усі необхідні та належні умови для виховання, проживання та розвитку малолітніх дітей /а.с.17/.

Відповідно до посвідчення БС № 10872 від 03 квітня 2019 року ОСОБА_1 є багатодітною мамою (діти – ОСОБА_6 , 2010 року народження, ОСОБА_7 , 2012 року народження та ОСОБА_3 2018 року народження) /а.с.13/.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в УСЗН та їй призначена допомога при народженні ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 строком по 31 травня 2021 року в розмірі 860,00грн, також призначено допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях строком по 31 травня 2024 року в розмірі 1 700,00грн /довідки № 3169 від 15 вересня 2020 року а.с.23, 24/. 

ОСОБА_1 в період часу з 23 липня 2018року по 01 грудня 2020року перебувала в декретній відпустці по догляду за дитиною, після виходу з якої в період часу з 01 грудня 2020 року по 31 січня 2021 року працювала у відділі освіти Покровської міської ради Донецької області прибиральником службових приміщень та розмір її доходу склав 11 295,21грн /довідка про доходи від 03 лютого 2021 року а.с.84/.

Станом на 11 серпня 2020 року ОСОБА_4 проживає сім`єю з чотирьох осіб в будинку АДРЕСА_2 до якої входять його мама ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_6 та син ОСОБА_3 , батько дитини із слів сусідів характеризуються позитивно, також згідно відповіді органу опіки та піклування за даною адресою створені всі необхідні умови для малолітньої дитини /а.с.51-55/.

За інформацією ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» ОСОБА_2 з лютого 2020 року по липень 2020 року працював на посаді електрослюсар підземний, його дохід склав 101 040,25грн, також останній позитивно характеризується за місцем роботи /а.с.49, 50/. 

На звернення ОСОБА_2 від 09 жовтня 2020 року винесено постанову про призначення судово-медичної експертизи по факту тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які зафіксовані в його амбулаторній картці /а.с.56-60/; та згідно висновку експерта № 195 тілесні ушкодження поверхневих м`яких тканин кінцівок утворились за механізмом удару або тиснення від не менш чотирикратної дії тупого твердого предмета з обмеженою поверхнею, в строк не більше трьох діб до моменту звернення за медичною допомогою 27 липня 2020 року, можливо в період часу з 24 липня 2020 року по 26 липня 2020 року, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності /а.с.85-87/.

Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області містить інформацію про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком ОСОБА_2 /а.с.89-90/.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно визначився із характером спірних правовідносин та застосував належні норми матеріального права, правильно тлумачив закон і взяв до уваги обставин що мають значення для справи.

Вирішуючи спір, суд керувався положеннями сімейного кодексу України /надалі СК України/. 

Статтями 141, 157, 160 та 161 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини; питання виховання дитини вирішується батьками спільно та місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. 

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом та під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. 

Судом встановлено, що з народження малолітній ОСОБА_3 проживав з мамою та батьком в будинку АДРЕСА_2 за місцем реєстрації останнього, з січня 2019 року мама ОСОБА_1 разом з сином переїхала в будинок АДРЕСА_1 , однак 26 липня 2020 року батько без згоди матері перемістив сина по місцю свого проживання. 

Частина 1 статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III проголошує, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Як вбачається із встановлених у справі обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, кожен з батьків створив належні умови для проживання, виховання та належного утримання дитини; кожен з батьків працює, має заробіток та відсутні відомості з приводу неналежної поведінки батьків чи щодо вчинення ними дій які можуть загрожувати дитині.

У даній справі сторони не заперечували обставин щодо проживання дитини з батьком протягом певного часу, однак наявність зазначеної обставини для суду не є вирішальною при визначенні місця проживання дитини.  

Суд першої інстанції обґрунтовано керувався положенням Сімейного кодексу України та врахував положення Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема у принципі 6 якої, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. 

Згідно частин 7, 8 статті 7 СК під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Суд дослідив обставини щодо віку дитини, також з`ясував, що коли батько дитини знаходиться на роботі її вихованням займається бабуся, та в рамках предмету доказування, суд встановив що порушуються права матері піклуватися про дитину, що належить їй за законом, які не можуть ефективно здійснювались з огляду на поведінку батька. 

Та разом з тим, обставини щодо ухилення матері від виконання своїх обов`язків чи щодо неналежного виконання батьківських обов`язків не знайшли підтвердження в судовому засіданні, також відсутні обставини, щодо аморальної поведінки матері чи наявності дій які загрожували безпеці дитини, оскільки жодних належних доказів цього, в розумінні положень цивільного процесуального законодавства учасниками справи не надано.

Та виходячи з того, що позивач будучи обізнаною про переміщення сина без її згоди на інше місце проживання вживала дій направлених на усунення порушення своїх прав та повернення сина, та з огляду на існування обставин про звернення матері до правоохоронних органів не може йти мова про існування мовчазної згоди останньої на те, щоб син проживав з батьком за іншою адресою.

Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка підписана 21 лютого 1990 року, набрала чинності та ратифікована Україною 27 вересня 1991 року передбачає обов`язок держави забезпечити те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; та держава повинна поважати право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини /стаття 9/.

Визначальним у даній справі є не безпосередньо вид чи характеристика умов проживання дитини, яка в малолітньому віці позбавлена материнського спілкування, а те, що фактично вирішення питання про визначення місці проживання дитини відбулось без врахування обставин щодо ставлення матері до цього і без врахування її права піклуватися про дитину.

Із наведеного необхідно зробити висновок, про відповідність висновків суду фактичній стороні справи що є виявом повного з`ясування судом обставин що мають значення для справи, а повне і всебічне дослідження справи є необхідною умовою ухвалення судом обґрунтованого рішення.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги про законність та обґрунтованість рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 травня 2021 року.

Судді: