ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2021 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи №522/7811/19
Апеляційне провадження №22-ц/813/6392/21  
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів- Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С., 
за участю секретаря - Кузьмук А.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Лошакової Юлії Ігорівни в інтересах  ОСОБА_1 рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2020 року,  постановлене під головуванням  судді Свяченої  Ю.Б.,  

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та відзив на позов
В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
Позов обґрунтовано тим, що він, починаючи з 2011 року, проживав разом із ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , як одна сім`я без реєстрації шлюбу. Вони були пов`язані між собою спільним побутом, за спільні кошти він оплачував комунальні послуги, купував продукти харчування та облаштовував технікою квартиру в якій вони проживали. ОСОБА_2 тривалий час тяжко хворіла на онкологічне захворювання та мала інвалідність першої групи. 
Крім того, зазначав, що з березня 2014 року, через свою хворобу, ОСОБА_2 не мала змоги працювати, потребувала постійного стороннього догляду та піклування. Тому він постійно доглядав за хворою цивільною дружиною, надавав фінансову та моральну підтримку .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. 
Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної квартири, яка належала ОСОБА_2 на праві приватної власності. 
Вказував, що 19 квітня 2018 року він звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.Я. із заявою про прийняття спадщини на підставі якої відкрито спадкову справу за №1/2018 щодо майна померлої. 
В подальшому йому було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що відсутній факт спільного проживання однією сім`єю з померлою.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив задовольнити його вимоги (т.1а.с.3-9).
Представник Одеської міської ради просила відмовити у позові, зазначивши, що позивачем не надано суду належних доказів спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю, ведення спільного господарства та здійснення піклування (т.1а.с.146-150).

Зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2020 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.
Судове рішення мотивовано тим, що позивачем не надано доказів, що він, починаючи з 2011 року проживав разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 до її смерті однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що вони були пов`язані між собою спільним побутом (т.2а.с.5-11).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі адвокат Лошакова Ю.І. в інтересах  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги зокрема зводяться до того, суд першої інстанції не встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та не надав відповідної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам (т.2а.с.15-22).
Правом відзиву на апеляційну скаргу представник Одеської міської ради не скористався.
Позивач та його представник в судове засідання, призначене на 01 червня 2021 року, не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду 
Заслухавши суддю-доповідача, представника Одеської міської ради,дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, позивачем не надано доказів, що він, починаючи з 2011 року проживав разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 до її смерті однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що вони були пов`язані між собою спільним побутом.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду. 

Встановлені судом фактичні обставини справи
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що Одеським міський відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області складено актовий запис від 28 жовтня 2017 року за № 10968 та видано свідоцтво про смерть від 28 жовтня 2017 року серія НОМЕР_1 (т.1а.с.16-17).
Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності від 20 грудня 2001 року за № НОМЕР_2 , виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради. Загальна площа квартири складає 21,6 кв.м.(т.1а.с. 24-25,106-107). 
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 жовтня 2012 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку вищевказаної квартири, після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Квартира складається із однієї житлової кімнати 11,3 кв.м., загальною площею 21,6кв.м. (т.1а.с.108).
Із копії спадкової справи видно, що 19 квітня 2018 року звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.Я. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 (т.1а.с.91). 
На підставі вказаної заяви приватним нотаріусом відкрито спадкову справу за №1/2018 щодо майна померлої ОСОБА_2 (т.1а.с.90-124).
Згідно матеріалів спадкової справи, ОСОБА_2 знаходилась в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 29 вересня 2000 року, якій розірвано 07 грудня 2004 року (т.1а.с.94-95). 
Листом приватного нотаріуса від 27 квітня 2018 року за № 101/02-14 ОСОБА_1 повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю у спадкоємця документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, а також факт проживання однією сім`єю з померлою ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу (т.1а.с.122).
Згідно відповіді Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 15 липня 2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована була одна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 11 вересня 1997 року (т.1а.с.128-130).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Як вбачається із змісту позовних вимог, факт про встановлення якого просить позивач, має для нього юридичне значення, оскільки дає право на спадкування щодо майна померлої ОСОБА_2 .
Так, ч.2ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 
Правило ст.74 СК України, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у зареєстрованому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, зокрема ведення спільного господарства, прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, спільне проживання тощо.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема: показання свідків; ділова та особиста переписка; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, довідки житлово-експлуатаційних організацій, органів місцевого самоврядування про спільне проживання та ведення господарства тощо.
Подібні висновки викладено Верховним Судом у постанові від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц (провадження № 61-12879св20).
Так, ст.1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на  спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст.1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із  спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути що найменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
За положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
За своєю правовою природою принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві засновано на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей суду та сторін. 
При цьому принцип змагальності сторін взаємопов`язаний із принципами диспозитивності цивільного судочинства та незалежності суду. Суд досліджує та оцінює надані учасниками справи або витребувані за їх клопотання докази, але, за загальним правилом, збирання доказів не є обов`язком суду (ст.ст.2,12,13 ЦПК України).
Розглядаючи справу, суд першої інстанції, з урахуванням наведених норм матеріального та процесуального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог щодо встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1  з ОСОБА_2 з 2011 року до смерті останньої, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказом у справі є показання свідків.
Як вбачається з матеріалів справи у  якості доказів позивач надав  до  справи письмові  пояснення  свідків  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8  та ОСОБА_9  від 07 червня 2018 року, посилаючись на те, що  вони підтверджують  факт  проживання ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 однією сім`єю з 2011 року (т.1а.с.28-31).
Разом з тим, вказані докази до уваги не приймаються, оскільки письмові пояснення підписані сусідами спадкодавця, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 07 червня 2018 року, отримані не за процедурою допиту свідків в судовому засіданні та не можуть використовуватися як засіб доказування відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», та не є письмовим доказом в розумінні ст.95 ЦПК України, так як пояснення свідків приймаються судом і можуть бути використані як письмові докази тільки у разі, якщо вони мають значення для справи і допит свідків є неможливим (внаслідок хвороби, тривалого відрядження тощо) ( пункт 27 вищезазначеної постанови Пленуму).
При цьому позивач не надав доказів щодо неможливості допиту вказаних свідків в судовому засіданні та взагалі не заявляв клопотання в суді першої інстанції про допит вказаних свідків, які б підтверджували спільне проживання, наявність спільного побуту, прав та обов`язків між позивачем та  ОСОБА_2 з 2011 року до часу відкриття спадщини.
Посилання апелянта на:
-фотокопію свідоцтва про смерть спадкодавця; фотокопію довідки про причину смерті
ОСОБА_2 ;
-виписку із медичної картки стаціонарного хворого від 02 жовтня 2017 pоку, виданої
Комунальною установою «Міська клінічна лікарня №1»; 
-фотокопію індивідуальної реабілітації інваліда № 366/189 від 22 лютого 2017 року;
-наявність оригіналів документів, які знаходяться у нього особисто,
не є належними доказами факту проживання вказаних осіб однією сім`єю, оскільки підтверджують лише те, що спадкодавець хворіла тривалийй час та факт її смерті.
Так, медичні документи відносно   ОСОБА_2  не містять відповідної інформації щодо предмета доказування,а наявність їх у позивача не є доказом, що позивач проживав з нею однією сім`єю та здійснював за нею догляд під час її хвороби.
Фотокопія декількох рекомендованих повідомлень про вручення поштового повідомлення, отримувачем яких є ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 також не є належними доказами спільного проживання та ведення спільного господарства, оскільки є лише листами повідомлення про отримання поштової кореспонденції ОСОБА_1 за вказаною адресою, в яких відсутні факти відносин, які притаманні подружжю відповідно до вимог ст.74 СК України (т.1а.с.32-36).
Фотокопії правовстановлюючих документи та технічна документація на спірну квартиру також не є доказом спільного проживання, оскільки вони підтверджують тільки право власності спадкодавця на спірну квартиру та не підтверджують спільне проживання та/або ведення спільного господарства ОСОБА_1 у спірній квартирі. 
При цьому ОСОБА_2 , яка знала про свою тяжку хворобу, адекватно сприймаючи оточуюче середовище та розуміючи значення своїх дій, не була позбавлена можливості висловити свою волю за своє життя щодо спадщини відносно ОСОБА_1 .
Крім того, як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1  зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_3  з 06 вересня 2005 року  дотепер та не надав суду довідку житлово - експлуатаційної організації,  відповідного органу місцевого самоврядування про те, що ОСОБА_1  дійсно на день смерті ОСОБА_2 проживав разом із спадкодавцем (т.1а.с.10-12).
На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд першої інстанції, врахувавши наведені норми матеріального права, дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягають, оскільки належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, у розумінні ст.ст.77-80 ЦПК України, на підтвердження факту проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, бюджету, позивачем ОСОБА_1 не надано.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені. 
Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Лошакової Юлії Ігорівни в інтересах  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 07 червня 2021 року.

Головуючий 

Судді: