СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2021 р.                                                                           Справа № 905/1751/20  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Дучал Н.М., суддя Гетьман Р.А. , суддя  Склярук О.І. 

секретар судового засідання Стойка В.В.

за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився; 
від відповідача: Бобкова Н.В., довіреність, наказ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ Трейд Груп» (вх. № 720 Д/1) 
на рішення господарського суду Донецької області від 02.02.2021, повне рішення складено 09.02.2021 (суддя Устимова А.М.) 
у справі № 905/1751/20 
за     позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Лиман Донецької області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ Трейд Груп», м. Краматорськ Донецької області
про стягнення 85     030,00 грн.                
ВСТАНОВИВ:
     Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ           Трейд Груп»  про стягнення штрафу у сумі 85030,00 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на невірність  зазначення відповідачем в залізничній накладній №49337504 маси вантажу у вагоні №60347010, що у розумінні положень Статуту залізниць України, є підставою для      нарахування штрафу у розмірі п`ятикратної провізної плати.
Рішенням господарського суду Донецької області від 02.02.2021 у справі №      905/1751/20 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ           Трейд Груп» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» штраф у розмірі 85     030,00 грн., судовий збір у розмірі 2102,00 грн.
Рішення мотивоване доведенням факту невірного зазначення відповідачем в залізничній накладній №49337504 маси вантажу у вагоні №60347010, що є підставою для нарахування штрафу у сумі 85030,00грн.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «АВ Трейд Груп» звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 02.02.2021 у справі № 905/1751/20 про стягнення з ТОВ «АВ Трейд Груп» штрафу за невірно зазначену масу вантажу у перевізному документі в сумі 85           030,00 грн. та прийняти нове рішення, зменшити суму штрафу, що підлягає стягненню з ТОВ «АВ Трейд Груп» до однієї провізної плати – 17      006,00 грн.
          В обгрунтування вимог апеляційної скарги посилається на невірність висновку суду першої інстанції стосовно того, що ТОВ «АВ Трейд Груп» має відношення до визначення маси вантажу, а отже несе відповідальність за всі наслідки  неправильності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, з огляду  на те, що зважування вантажу відбувається на вагах залізниці, або на вагах, що акредитовані АТ «Укрзалізницею». 
          Зазначає, що прийнявши вантаж до перевезення, позивач погодився зі способом зважування та вагою вантажу, прийнятого до перевезення. Враховуючи норми природної втрати вантажу, допустимої похибки ваг, того факту, що всі ваги не вимірюють ідеальну зразкову вагу, вважає, що  матеріали справи не містять доказів вини відповідача у невірно визначеній вазі вантажу, а отже відсутні правові підстави для застосування до ТОВ «АВ Трейд Груп» відповідальності, передбаченої ст. 122 Статуту залізниць України та стягнення штрафу на підставі ст. 118 Статуту Залізниць України.
Оскільки відповідачем у повному обсязі сплачено провізну плату, позивачеві не завдано жодних збитків, не мало місце і порушення безпеки під час руху перевезення вантажу, апелянт вважає  неправомірним застосування до нього штрафних санкцій. Разом з цим, відмовляючи у зменшенні розміру штрафу, судом першої інстанції не враховано тяжкий фінансовий стан підприємства, не взято до уваги виняткові обставини, які суттєво вплинули на фінансовий стан відповідача.
До апеляційної скарги апелянтом долучені: копія фінансової звітності ТОВ «АВ Трейд Груп» (1 півріччя 2020 року) та баланс станом на 30.06.2020 з квитанцією № 2 від 23.07.2020.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2021 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: Дучал Н.М. - головуючий суддя, судді Гетьман Р.А., Склярук О.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ Трейд Груп», м. Краматорськ Донецької області на рішення господарського суду Донецької  області від 02.02.2021 у справі № 905/1751/20; встановлено строк для подання АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» відзиву на апеляційну скаргу; призначено розгляд апеляційної скарги ТОВ «АВ Трейд Груп» на рішення господарського суду Донецької  області від 02.02.2021 у справі № 905/1751/20 на  08.04.2021 об 11:30; явку представників учасників судового процесу визнано необов`язковою.
Позивач, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» проти вимог апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві. Просить рішення господарського суду Донецької області від 02.02.2021 у справі №905/1751/20 залишити без змін, апеляційну скаргу ТОВ «АВ Трейд Груп» без задоволення. 
Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не спростовує висновків суду першої інстанції. Наполягає, що комерційний акт №482004/277/57 від 28.06.2020 складено у відповідності до положень Статуту Залізниць України та Правил складання актів. Складений комерційний акт є належним доказом, що встановлює розбіжності фактичної маси вантажу із зазначеною в накладній масою менше документа на 1000 кг та відсутність ознак втрати вантажу.
Щодо зменшення розміру штрафу до 17006,00 грн. позивачем наголошено, що відповідачем до суду першої інстанції не подавалася заява про зменшення суми штрафу, а надані фінансова звітність та баланс фактично є додатковими доказами, що не розглядалися у суді першої інстанції.
       Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом апеляційної інстанції не оцінюються додані до апеляційної скарги нові документи, які не надавалися та не оцінювалися судом першої інстанції при розгляді справи. Відповідачем  не надано доказів неможливості подання наведених доказів до суду першої інстанції  з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У судовому засіданні 08.04.2021 представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, зменшити суму штрафу.
Представник позивача не скористався правом участі представника у судовому засіданні апеляційної інстанції, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.
Відповідно до ст.42 Господарського процесуального кодексу України участь представника у судовому засіданні є правом учасника справи, а не обов`язком.
Законом України “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів” від 03.10.2017р. №2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017р. 
У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Східним апеляційним господарським судом встановлено наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, у червні 2020 року ТОВ “АВ Трейд Груп” (вантажовідправник), зі станції Рубежное Донецької залізниці на станцію Роя Донецької залізниці відправлено вантаж на адресу ТОВ “Електросталь-Курахове” (вантажоодержувач) за залізничною накладною №49337504, у вагоні №60347010, вантаж – лом чорних металів. 
При оформленні залізничної накладної №49337504 у вагоні №60347010 вантажовідправником вказано масу вантажу – 65550 кг. Відповідно до розділів 26 та 28 вказаної залізничної накладної масу вантажу визначено вантажовідправником шляхом зважування на електронних вагах, заводський № ТОВ “Компанія Максімет” УВК-ВК 2 №100.501, остання державна повірка яких здійснена 29.04.2020 згідно з технічним паспортом засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ); завантажено вантаж у вагон- вантажовідправником.
Правильність внесених відомостей до залізничної накладної №49337504 підтвердив своїм підписом представник відправника у розділі 55 відповідної накладної шляхом накладення Електронного цифрового підпису – майстер ОСОБА_1 .
28.06.2020 на попутній станції Покровськ Донецької залізниці складено акт загальної форми №35420 від 28.06.2020 о 01:45, відповідно до якого у вагоні №60347010 виявлено невідповідність маси вантажу, вказаної у перевізних документах менше на 3800 кг, вагон відчеплено та направлено на статичні ваги станції для контрольного зважування; 28.06.2020 о 14:00 за наслідками контрольного зважування, у вагоні №60347010 виявлено невідповідність маси вантажу, вказаної у перевізних документах менше на 1000кг, що підтверджується записом у Книзі обліку контрольних зважувань.
В подальшому на попутній станції Покровськ Донецької залізниці складений комерційний акт №482004/277/57 від 28.06.2020, відповідно до розділу “Д” якого, згідно актів загальної форми №35420, №696 від 28.06.2020 комісією у складі: робітники станції – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зам ДС ОСОБА_4 проведена перевірка маси вантажу у вагоні.  В документі зазначено: брутто відсутнє, тара з ПД 23450 кг, нетто 65550 кг. При подаванні вагона із зупинкою і розчепленням на 150 т статичні ваги станції, повірені 21.01.2020р. виявлено: фактична маса брутто вагона склала 88000 кг, тара вагона з ПД 23450 кг, нетто 64550 кг, що менше документу на 1000 кг. В документі зазначено: лом завантажений нижче рівня бортів від 50 до 150мм. Нанесене захисне маркування вапном по всій поверхні вантажу. Фактично поверхня вантажу на рівні бортів, вантаж пакетований, маркований вапном. Вагон бездвірний, люки закриті. Вагон у технічному стані справний. Зав. вантажним двором по штату немає. Комерційний акт №482004/277/57 від 28.06.2020 підписано: Зам ДС Ветошко     Д.В., робітниками станції Соляник Н.В., Скакун О.І.
Згідно з технічним паспортом засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ), заводський №146 (вид ЗВВТ тензометричний, модифікація ЗВВТ-150ДП), станції Покровськ Донецької залізниці, якими здійснено переважування вагону, дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію 10.12.2009, міжповірочний інтервал ЗВВТ становить 6 місяців, інтервал між оглядами-перевірками 3 місяці, відміткою у паспорті підтверджено, що остання державна повірка ваг здійснена 21.01.2020,  огляд – перевірка - 16.04.2020.
Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України позивачем,  за неправильно зазначену масу вантажу у накладній, нараховано та вимагається до стягнення з відповідача штраф у сумі 85030,00 грн. 
Суд першої інстанції на підставі оцінки доказів по справі погодився із доводами позивача, дійшовши висновку про обґрунтованість позову.
Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги виходячи з наступного.
Статтею 11 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 908 Цивільного кодексу України, ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно з ч.1 ст. 909 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу. 
Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами (ч.5 ст. 307 Господарського кодексу України). 
За змістом статті 6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи – одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, залізнична накладна №49337504 за своєю правовою природою є двосторонньою письмовою угодою на перевезення вантажу і підтверджує укладення договору перевезення вантажу залізничним транспортом та оформлена у встановленому законом порядку .
Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.
Положеннями статті 24 Статуту залізниць України встановлено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.
Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.
Як встановлено судом першої інстанції, вантажовідправником самостійно здійснено завантаження вагону №60347010 та визначення маси вантажу за залізничною накладною №49337504, отже, останній несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. 
Статтею 129 Статуту залізниць встановлено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. 
Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:                                                 а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу,  багажу чи вантажобагажу без документів або документів без   вантажу,  багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу,  багажу і вантажобагажу; г)повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.
Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник  вантажу,  багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення  вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.
З матеріалів справи вбачається, що комісійне контрольне зважування вагону №60347010 на станції Покровськ Донецької залізниці проводилось на підставі актів загальної форми №35420 від 28.06.2020, та остаточно після контрольного зважування - №696 від 28.06.2020, якими встановлено невідповідність фактичної маси вантажу вказаній відправником у перевізних документах, а отже вагон №60347010 прибув на станцію Покровськ Донецької залізниці з масою  нетто менше на 1000 кг, ніж відповідачем  зазначено у відповідній накладній.
На станції Покровськ Донецької залізниці був складений комерційний акт №482004/277/57 від 28.06.2020, яким засвідчено обставини щодо невірного зазначення вантажовідправником маси вантажу за залізничною накладною №49337504 у вагоні №60347010, які первісно встановлені в актах загальної форми.
Статтею 37 Статуту залізниць України встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.
Отже, існує декілька нормативно-вичерпних способів визначення маси вантажів, а саме: шляхом зважування на вагах; підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом; розрахунковим методом; за обміром; умовно.
Порядок та способи визначення маси вантажу наведено у Правилах приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21 листопада 2000 року №644, що за своїм змістом кореспондується зі статтею 37 Статуту залізниць України.
Згідно з п.п. 5, 7 Правил приймання вантажів до перевезення загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31 липня 2012 року № 442, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 жовтня 2012 року за № 1716/22028, та інших нормативно-правових актів.
На станції Покровськ Донецької залізниці визначення маси вантажу за залізничною накладною №49337504 здійснено шляхом зважування вагону №60347010 на 150т  статичних вагах станції Покровськ Донецької  залізниці, остання державна повірка яких згідно з технічним паспортом засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ)здійснена 21.01.2020, огляд – перевірка - 16.04.2020. 
Відповідачем зазначено, що ТОВ «АВ Трейд Груп» здійснювало зважування вантажу у вагоні на вагах вагонних тензометричних “УВК-ВС2” заводський номер №1027-01 (з.н. 1005-01), відповідно до договору надання послуг зважування та перевірки ваги вантажу №У04/05-17, укладеного 04.05.2017 року між ТОВ “Промислова виробнича група Mет-Альянс” та TOB “AB Трейд Груп”. 
Згідно з технічним паспортом засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ), заводський №1005-01 (вид ЗВВТ тензометричний, модифікація ЗВВТ УВК-ВС2), дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію 30.03.2017, міжповірочний інтервал ЗВВТ становить 12 місяців, інтервал між оглядами-перевірками 6 місяців, остання здійснена 29.04.2020. 
Товариством з обмеженою відповідальністю “АВ Трейд Груп” у п.26 накладної “Спосіб визначення маси вантажу” №49337504  вказано, що вага вантажу визначена “на електронних вагах Заводський № ТОВ “Компанія Максімет” УВК-ВК2 №100.501”.
Наведені вище обставини свідчать, що вантажовідправник визначив масу вантажу у вагоні тим же способом (шляхом зважування на вагах), як і залізниця.
Відповідачем зазначено, що остання державна повірка вагів, на яких він здійснював зважування вагону, проведена 29.04.2020, однак посилається на технічний паспорт засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ) найменування ЗВВТ вагонні №0235,  вид – тензометричні,  модифікація  - УВК-ВС2, номер під яким  ЗВВТ внесені до Державного реєстру  засобів вимірювальної техніки -  У2051-14, заводський №1005-01.
Проте, при дослідженні керівництва по експлуатації УВКП.404431.005-001РЄ “Ваги вагонні тензометричні “УВК-ВС2” ТОВ “Компанія Максімет”, в розділі “Свідоцтво про приймання” заводський номер вагів зазначено як №1005-01, тоді як у графі 14 “Результати первісної повірки вагів” та графі “Свідоцтво про ввод в експлуатацію вагів”  вказано, що заводський номер вагів, які є опломбовані, є №1027-01, що свідчить про розбіжності у  даних як відносно маркування модифікації вагів (в накладній зазначено УВК-ВК2, в технічному паспорті та керівництві - УВК-ВС2), так і відносно їх заводського номеру (в накладній №100.501, в технічному паспорті №1005-01, в керівництві №1005-01 та №1027-01). 
Враховуючи наведене, судом першої інстанції правомірно не прийнято надані відповідачем докази на підтвердження безумовної справності вагів, на яких здійснювалось зважування під час відправлення вантажу, зокрема, щодо повірки останніх. 
Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акту можуть бути залучені також інші працівники залізниці.
Отже, у наведеному пункті імперативно визначено суб`єктний склад працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів, однак зазначена норма не виключає можливості залучення до складання комерційного акту й інших працівників залізниці поряд з особами, підписи яких є обов`язковим реквізитом комерційного акту.
За змістом ч.ч. 1, 3 ст.   64   та ч. 3 ст.   65 Господарського кодексу України  підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.
Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акту.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 23.11.2018 у справі №916/2450/15, а також в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.08.2019 у справі №905/2360/18, від 21.05.2018 у справі №916/2001/17, від 23.06.2018 у справі №916/1993/17.
Зміст комерційного акту №482004/277/57 від 28.06.2020 свідчить, що акт складено та підписано: Зам ДС Ветошко Д.В., робітники станції Соляник Н.В., ОСОБА_5 .
Відповідно до  наказу начальника структурного підрозділу “Станція Покровськ” Регіональної філії “Донецька залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” “Про призначення відповідальних осіб, які мають право підпису комерційних актів форми ГУ-22 по станції Покровськ” №119/ДС від 14.01.2020, право підпису в комерційних актах, складених на станції Покровськ згідно Статуту Залізниць України мають: Начальник станції ОСОБА_6 , або його заступники; за відсутності в штатному розпису станції Покровськ штатної одиниці - начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) - інженер станції Покровськ ОСОБА_7 ; змінні агенти комерційної станції Покровськ; змінні маневрові диспетчери станції Покровськ; за відсутністю будь-кого з призначених працівників їх обов`язки покладаються на працівників, які їх заміщують. 
Зі змісту вказаного наказу, крім того, вбачається, що з ним ознайомлені, зокрема: заступник начальника станції Ветошко Д.В., комерційні агенти Соляник Н.В., Скакун     О.І.
Враховуючи вищевикладене, заступник начальника станції Ветошко Д.В є підписантом,  повноваження якого не потребують додаткових доказів - він має  повноваження на підписання комерційних актів за посадою - в силу прямої вказівки  п.10 Правил складання актів. Повноваження робітників станції - ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на підписання комерційних актів підтверджуються наявним у справі наказом начальника структурного підрозділу “Станція Покровськ” Регіональної філії “Донецька залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” “Про призначення відповідальних осіб, які мають право підпису комерційних актів форми ГУ-22 по станції Покровськ” №119/ДС від 14.01.2020.
У розділі Д “Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку” комерційного акту зазначено, що завідуючий вантажним двором за штатним розкладом відсутній. 
Факт відсутності посади начальника вантажного двору підтверджується наданою позивачем належним чином засвідченою копією штатного розпису СП “Станція Покровськ” РФ “Донецька залізниця” АТ “Українська залізниця”.
Надаючи оцінку складеному комерційному акту №482004/277/57 від 28.06.2020, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що цей акт складений та підписаний з додержанням вимоги трьох підписів особами, повноваження яких підтверджені матеріалами справи, та є таким, що за своєю формою та змістом відповідає п.10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002. та положенням Статуту залізниць України, а тому є належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, фактичній масі вантажу.
З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним та допустимим доказом – комерційним актом №482004/277/57 від 28.06.2020, який є підставою для покладання на вантажовідправника відповідальності, передбаченої статтею 122 Статуту залізниць України.
Щодо твердження апелянта про наявність природної втрати маси вантажу, допустимої похибки ваг, що всі ваги не виміряють ідеальну зразкову вагу, а також відсутність у матеріалах справи доказів вини відповідача стосовно невірно визначеної ваги спірного вантажу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644, визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить, зокрема,  0,5% маси всіх інших вантажів.
Норма природної втрати не вираховується з обсягу вантажу, метою її визначення є встановлення розміру  можливої такої втрати у співвідношенні, у випадку, що розглядається, з розміром виявленої розбіжності.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, з урахуванням маси вантажу, визначеної накладною №49337504 (65550 кг), 0,5% від  вказаної маси складає 327,75 кг, у зв`язку з чим виявлена розбіжність в масі вантажу у розмірі 1000 кг перевищує норму та виходить за межу граничного розходження визначення маси нетто, а тому твердження апелянта про необхідність врахування природної втрати вантажу є безпідставними.
Судом першої інстанції правомірно не прийнято посилання відповідача на відсутність запрошення відповідача  для проведення контрольного зважування та для огляду вагону з вантажем, з метою виключення факту розкрадання вагону, адже Статутом залізниць України та Правилами складання актів не передбачено обов`язкової участі представника вантажовідправника при комісійному зважуванні вагону.
Згідно зі ст. 105 Статуту, залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.
За неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли (ст. 122 Статуту залізниць України).
Відповідно до ст. 118 Статуту за пред`явлення вантажу,  який заборонено до  перевезень або  який  потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника,   крім   заподіяних  залізниці   збитків  і  витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної  провізної  плати  за  всю відстань перевезення.
При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків.
Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 за №644, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.
        Провізна плата за перевезення вантажу у вагоні №60347010 відповідно до розділу 31 залізничної накладної №49337504 складає 17006,00 грн. 
На підставі вищевикладеного, позивачем, за неправильно зазначену відповідачем у залізничній накладній № 49337504 масу вантажу у вагоні №60347010, нараховано штраф у сумі 85     030,00грн., який відповідає положенням ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність нарахування та наявність підстав для стягнення з відповідача штрафу у сумі 85030,00 грн.
Стосовно заявленого Товариством з обмеженою відповідальністю “АВ Трейд Груп” клопотання про зменшення розміру санкцій до однієї провізної плати, з огляду на погіршення фінансового стану підприємства у зв`язку із введенням карантину на всій території України, з посиланням на положення ч.1 ст.233 Господарського кодексу України, ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України, ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, слід зазначити наступне.
Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що покладання відповідачем (апелянтом) в підставу зменшення розміру штрафу ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України та ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, є безпідставним, оскільки стаття 551 Цивільного кодексу України складається з трьох частин, та не містить частини четвертої, на яку посилається відповідач (апелянт); статтею 83 Господарського процесуального кодексу України врегульовано «Огляд речових доказів, що швидко псуються», а отже не відноситься до визначення порядку зменшення розміру штрафних санкцій.
Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. 
При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафу, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
 В чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. При застосуванні вказаних норм поняття “значно” та “надмірно” є оціночними і мають конкретизуватися у кожному конкретному випадку.
Крім того, вказані норми не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду і визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.
Відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження скрутного фінансового стану підприємства. Обсяг та істотність впливу введення на території України карантинних заходів для господарської діяльності ТОВ «АВ Трейд Груп», про що зазначає відповідач, останнім також у встановленому законом порядку не доведено.
Одночасно, наявність факту незадовільного фінансового стану підприємства як такого не є безумовною обставиною для зменшення штрафу, оскільки відповідно до   ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Таким чином, вказана правова норма встановлює, що підприємство організовує свою господарську діяльність на власний ризик, що як наслідок покладає на останнє нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності.
Посилання відповідача, що невірно зазначена маса вантажу була в бік зменшення, що у будь-якому випадку не могло спричинити порушення правил безпеки на транспорті, не є обставиною, що має істотне значення.
Відповідно до статей 118, 122 Статуту залізниць України, штраф стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, тому в процесуальні обов`язки позивача щодо стягнення штрафу входить доведення факту та обставин правопорушення з боку відповідача, без необхідності доведення збитків.
Враховуючи те, що нарахований позивачем штраф в розмірі п`ятикратної провізної плати встановлений Статутом залізниць України, який затверджено відповідною постановою Кабінету Міністрів України, відсутні підстави вважати його надмірно великим у порівняні з допущеним відповідачем правопорушенням, оскільки його розмір встановлений законодавчо. 
З огляду на встановлені обставини справи та їх оцінку, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для зменшення розміру штрафу. 
Європейським судом з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (Заява N4909/04) вказано, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У рішенні у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 (Заява N4241/03) Європейським судом зазначено, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
З огляду на наведене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами.
Твердження заявника апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування рішення господарського суду Донецької області від 02.02.2021 у справі №905/1751/20.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд рішення господарського суду Донецької області від 02.02.2021 у справі №905/1751/20 покладаються на заявника.
Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ Трейд Груп» на рішення господарського суду Донецької області від 02.02.2021 у справі №905/1751/20 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 02.02.2021 (повне рішення складено 09.02.2021) у справі №905/1751/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки  оскарження визначені ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

                    Повний текст постанови складено   19.04.2021 

Головуючий суддя                                                                    Н.М. Дучал

Суддя                                                                                           Р.А. Гетьман  

Суддя                                                                                           О.І. Склярук