ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року	Львів	Справа № 300/3391/20 пров. № А/857/3520/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Шевчук С.М.,  
суддів                                                                         Онишкевича Т.В., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові  апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 30 грудня 2020 року (рішення ухвалене в м. Івано-Франківськ в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом під головуванням судді Остап`юка С.В., дата складення повного тексту рішення не зазначена) у справі № 300/3391/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області  про визнання  дій  протиправними  та  зобов`язання  до вчинення дій, суд-
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з  позовною заявою, якою просила:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області  щодо відмови їй у зарахуванні до стажу роботи в подвійному розмірі стаж роботи на посаді лікаря-бактеріолога;
зобов`язати відповідача зарахувати їй до загального та спеціального стажу роботи стаж роботи в подвійному розмірі на посаді лікаря-бактеріолога та здійснити перерахунок пенсії, з дати звернення.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 30 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області у зарахуванні ОСОБА_1 періоду роботи у Надвірнянській районній санітарно-епідеміологічній лікарні з 01.10.1974 до 11.09.1987 до стажу роботи у подвійному розмірі.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи у Надвірнянській районній санітарно-епідеміологічній лікарні з 01.10.1974 до 11.09.1987 до стажу роботи у подвійному розмірі та здійснити перерахунок її пенсії згідно статті 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.  
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 750 (одна тисяча сімсот п`ятдесят) гривень.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні вимог відмовити повністю. На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що позивач не працювала у відділі особливо небезпечних інфекцій санітарно-епідеміологічної станції та у відділеннях, зазначених в статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, то законних підстав для врахування стажу роботи в подвійному розмірі немає. Згідно листа Міністерства охорони здоров`я України від 23.07.2004 №10.01.09/891 – до інфекційних відділень відносяться лише відділи з боротьби з особливо небезпечних інфекцій санітарно-епідеміологічних станцій. В положенні про відділи небезпечних інфекцій, затвердженого МОЗ України від 12.04.1982, зазначено, що дані структурні підрозділи створюються у протичумних закладах та СЕС. Працівники цих відділів здійснюють заходи у вогнищах особливо небезпечних інфекцій – чуми, холери, СНІДу, туляремії, сказу, сибірки, бруцельозу та інших, виконують роботи з культурами збудника цих інфекційних хвороб. Тому саме  робота у відділах боротьби з особливо небезпечними інфекціями санепідемстанцій вважається роботою у інфекційних відділеннях і зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Вказує, що із записів трудової книжки позивача не вбачається, що вона працювала у відділі з боротьби особливо небезпечних інфекцій санітарно-епідеміологічних станцій або у відділеннях, передбачених ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”. Також вказує, що надані позивачем архівні довідки також не підтверджують факт роботи позивача у відділі з особливо небезпечних інфекцій санітарно-епідеміологічних станцій або зазначених в ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”. Крім того, предметом спору у даній справі є зарахування роботи на посаді лікаря-бактеріолога бактеріологічної лабораторії Надвірнянської ЦРЛ до загального та спеціального стажу роботи у подвійному розмірі. Таким чином, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та задовольнив вимоги позивача, які не були заявлені. 
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала.
У зв`язку з критичною ситуацією, що склалася із фінансовим забезпеченням діяльності судів, зокрема, відсутністю асигнувань на оплату послуг з пересилання поштової кореспонденції, ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду скеровано за допомогою електронних засобів зв`язку на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Позивачу копії вказаних ухвали надсилались засобами поштового зв`язку.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 12.11.2003, отримує пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та, з 18.01.2018, являється особою з інвалідністю II групи.
Згідно записів трудової книжки, позивач з 01.10.1974 до 11.09.1987 працювала у Надвірнянській районній санітарно-епідеміологічній лікарні на посаді лаборанта-бактеріолога, а потім на посаді лікаря-бактеріолога (а.с.14-15). 
З 14.09.1987 року була прийнята по посаду лікаря – бактеріолога Надвірнянської центральної районної лікарні. 19.06.2017 позивач була звільнена за власним бажанням (а.с.16).
Позивачем на підтвердження стажу долучено копію відповіді КНП “Надвірнянської центральної районної лікарні” Надвірнянської районної ради від 12.11.2020 №632 (а.с.19), довідки КНП “Надвірнянської центральної районної лікарні” Надвірнянської районної ради від 11.08.2020 №337 (а.с.20), архівну довідку, видану Архівним відділом Надвірнянської районної державної адміністрації від 25.08.2020 №А-371/04-01 (а.с.21). 
У вересні 2020 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок пенсії.
За наслідками розгляду заяви, відповідач листом за №2737-2622/Д-02/8-0900/20 від 16.09.2020, повідомив позивача про те, що вона отримуєте пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з урахуванням страхового стажу 53 роки 9 місяців (коефіцієнт страхового стажу - 0,53750) та заробітної плати за період з 01.11.1991 по 31.12.1996, з 01.07.2000 по 29.02.2008, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати – 1, 60859. Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України “Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб” № 133 від 19.07.1995 затверджений перелік інфекційних хвороб. Згідно з положенням про відділи небезпечних інфекцій, затвердженим Міністерством охорони здоров`я України 12.04.1982, зазначені структурні підрозділи створюються у протичумних закладах та СЕС. Працівники цих відділів здійснюють заходи у вогнищах особливо небезпечних інфекцій – чуми, холери, СНІДу, туляремії, сказу, сибірки, бруцельозу та інших, виконують роботи з культурами збудника цих інфекційних хвороб. Працівникам зазначених відділів передбачена надбавка за тривалість безперервної роботи, залежно від стажу роботи у цьому відділі, надається щорічна додаткова відпустка. Беручи до уваги сказане, робота у відділах боротьби з особливо небезпечними інфекціями санітарно-епідеміологічних станцій вважається роботою в інфекційних відділеннях. Оскільки, позивач не працювала у відділі особливо небезпечних інфекції санітарно-епідеміологічної станції та у відділеннях, зазначених в статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, то законних підстав для врахування стажу роботи в подвійному розмірі немає (а.с.9).
Позивач вважаючи протиправні дії пенсійного органу щодо відмови їй у зарахування в подвійному розмірі до стажу роботи роботу на посаді лікаря-бактеріолога, звернулася до суду з даним позовом.

 ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ          
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, що згідно пункту 4 Положення про державний санітарно-епідеміологічний нагляд в Україні, одним із основних завдань державного санітарно-епідеміологічного нагляду є проведення санітарних та епідеміологічних розслідувань, спрямованих на встановлення причин та умов виникнення і розповсюдження інфекційних хвороб, професійних захворювань, масових неінфекційних захворювань (отруєнь) та радіаційних уражень людей, бактеріологічну лабораторію районної СЕС, в якій працювала позивач, слід вважати інфекційним закладом, який належить до відділень охорони здоров`я, зазначених у      статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та на роботу в яких розповсюджуються пільги по обчисленню стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до вказаної статті. Таким чином, суд дійшов висновку, що період роботи позивача у Надвірнянській районній санітарно-епідеміологічній лікарні з 01.10.1974 до 11.09.1987 зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Рішення в частині відмови в задоволенні позову щодо зарахування до стажу роботи періоду роботи позивача з 14.09.1987 до 19.06.2017 у Надвірнянській центральній районній лікарні не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається. 
Стаття 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” визначає пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах, якою встановлено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Отже, стаття 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” виокремлює медичні заклади робота в яких зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Таким закладами є: лепрозорні і протичумні заклади охорони здоров`я; заклади (відділення) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД; інші інфекційні заклади (відділення) охорони здоров`я; патолого-анатомічні і реанімаційні відділення закладів охорони здоров`я; заклади з надання психіатричної допомоги.
Згідно статті 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що згідно записів копії трудової книжки позивач, в період з 01.10.1974 до 11.09.1987 працювала у Надвірнянській районній санітарно-епідеміологічній лікарні на посадах лаборанта, згодом на посаді лікаря-бактеріолога (а.с.14-15).
З 14.09.1987 до 19.06.2017 позивач працювала у Надвірнянській центральній районній лікарні на посаді лікаря-бактеріолога (а.с.16).
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 N 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що додається (далі - Перелік N 909).
Відповідно до абзацу 2 Переліку N 909 лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичні закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторів, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів, - мають право на призначення пенсії за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.
Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 19.07.1995 № 133 "Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб" черевний тиф, паратифи, дизентерія (шагальоз), сальмонельоз, ієрсініоз, псевдотуберкульоз відносяться до групи небезпечних та особливо небезпечних інфекційних хвороб.
За змістом 33 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" основними напрямами діяльності державної санітарно-епідеміологічної служби є: здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду; визначення пріоритетних заходів у профілактиці захворювань, а також у охороні здоров`я населення від шкідливого впливу на нього факторів навколишнього середовища; вивчення, оцінка і прогнозування показників здоров`я населення залежно від стану середовища життєдіяльності людини, встановлення факторів навколишнього середовища, що шкідливо впливають на здоров`я населення; підготовка пропозицій щодо забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, запобігання занесенню та поширенню особливо небезпечних (у тому числі карантинних) та небезпечних інфекційних хвороб; контроль за усуненням причин і умов виникнення і поширення інфекційних, масових неінфекційних захворювань, отруєнь та радіаційних уражень людей; державний облік інфекційних і професійних захворювань та отруєнь; видача висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи щодо об`єктів поводження з відходами; встановлення санітарно-гігієнічних вимог до продукції, що виробляється з відходів, та видача гігієнічного сертифіката на неї; методичне забезпечення та здійснення контролю під час визначення рівня небезпечності відходів.
Згідно з роз`ясненнями Міністерства охорони здоров`я України від 27.01.2010 № 05.03-18-54/973 "інфекційний заклад (відділення)" є заклад (відділення), де надають медичну допомогу - хворим на інфекційні хвороби або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб.
Також в роз`яснені Міністерства охорони здоров`я України від 27.01.2010 № 05.03-18-54/973 зазначено, що бактеріологічні лабораторії закладів державної санітарно - епідеміологічної служби повною мірою мають право бути прирівняними до інфекційних відділень, а обчислення стажу роботи у подвійному розмірі для нарахування пенсії працівникам бактеріологічних лабораторій не суперечить законодавству України.
Так, працівники бактеріологічних лабораторій закладів охорони здоров`я України всіх рівнів в межах своїх посадових обов`язків постійно працюють з матеріалом, потенційно інфікованим збудниками інфекційних хвороб, а також із живими збудниками інфекційних хвороб, що передбачено їх кваліфікаційними характеристиками у довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників системи охорони здоров`я, затверджений наказом МОЗ від 29.03.2002 № 117. Зокрема, зазначено, що лікар - бактеріолог застосовує сучасні методи бактеріологічного обстеження різноманітних об`єктів, планує роботу та аналізує результати досліджень, проводить статистичну обробку даних, робить обґрунтований висновок, несе відповідальність за якість і достовірність результатів бактеріологічних досліджень, забезпечує знешкодження інфекційного матеріалу та інше.
Інструкція по санітарно-епідеміологічному режиму і охороні праці персоналу інфекційних лікарень (відділень), затверджена наказом МОЗ СРСР № 916 від 04.08.1983, що діє на території України згідно вказівки МОЗ України № 165 від 28.05.1996, призначена для головних лікарів і персоналу інфекційних лікарень і інфекційних відділень, а також для працівників санітарно-епідеміологічних та дезінфекційних станцій, містить ідентичні вимоги і норми щодо режиму та охорони праці працівників інфекційних лікарень (відділень), бактеріологічних і вірусологічних лабораторій інфекційних лікарень та бактеріологічних лабораторій, що обслуговують інфекційні відділення лікарень.
Враховуючи, що згідно пункту 4 Положення про державний санітарно-епідеміологічний нагляд в Україні, одним із основних завдань державного санітарно-епідеміологічного нагляду є проведення санітарних та епідеміологічних розслідувань, спрямованих на встановлення причин та умов виникнення і розповсюдження інфекційних хвороб, професійних захворювань, масових неінфекційних захворювань (отруєнь) та радіаційних уражень людей.
Отже,  колегія  суддів погоджується з доводами позивача та висновком суду першої інстанції, що бактеріологічну лабораторію районної СЕС, в якій працювала позивач, слід вважати інфекційним закладом, який належить до відділень охорони здоров`я, зазначених у      статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та на роботу в яких розповсюджуються пільги по обчисленню стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до вказаної статті.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що період роботи позивача у Надвірнянській районній санітарно-епідеміологічній лікарні з 01.10.1974 до 11.09.1987 зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до частини 4 статті 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.
Згідно з частиною 5 статті 45 даного Закону документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Таким чином, є протиправною відмова відповідача у зарахуванні позивачу періоду її роботи у Надвірнянській районній санітарно-епідеміологічній лікарні з 01.10.1974 до 11.09.1987 до стажу роботи у подвійному розмірі, а для відновлення порушених прав позивача та для належного способу їх відновлення необхідно зобов`язати відповідача зарахувати позивачу стаж роботи у Надвірнянській районній санітарно-епідеміологічній лікарні з 01.10.1974 до 11.09.1987 до стажу роботи у подвійному розмірі та здійснити перерахунок її пенсії згідно статті 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.  
Апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на лист Міністерства охорони здоров`я України від 23.07.2004 р. №10.01.09/891, яким встановлено додаткові вимоги для зарахування стажу роботи в подвійному розмірі, оскільки такий лист не є нормативно-правовим актом і не може встановлювати чи визначати додаткові права чи обов`язки осіб всупереч правам та обов`язкам, встановленим Законами України.
Доводи скаржника про те, що позивач не працювала у відділі особливо небезпечних інфекцій санітарно-епідеміологічної станції та у відділеннях, зазначених в статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, то законних підстав для врахування стажу роботи в подвійному розмірі немає, судом до уваги не беруться з огляду на наступне. 
У чинному законодавстві відсутнє тлумачення терміну «інфекційний заклад (відділення)», однак відповідно до роз`яснень МОЗ України № 05.03-18-54/973 від 27.01.2010 року - це заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби (тобто інфекційна лікарня або інфекційне відділення, протитуберкульозний заклад або відділення тощо) або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб  (тобто бактеріологічна лабораторія).
Крім того, Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” не встановлює обмежень щодо застосування ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” щодо обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція ст. 60 вказаного Закону є чинною по даний час. 
Суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи скаржника стосовно того, що архівними довідками не підтверджується факт роботи позивача у відділі з особливо небезпечних інфекцій санітарно-епідеміологічних станцій або зазначених в ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І тільки у разі відсутності записів у трудовій книжці або неточностей записів у ній, ці  дані можуть встановлюватися на підставі уточнюючих довідок. 
Доводи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги вийшов за межі позовних вимог є безпідставними, оскільки згідно ч. 2    ст. 9 КАС України    суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отож, приведені доводи апеляційної скарги щодо порушення норм матеріального права не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому судом апеляційної інстанції не дається правова оцінка стягненню на користь позивача за рахунок асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Дана справа віднесена до категорії справ незначної складності, визначених ст. 12 КАС України. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.
Рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 30 грудня 2020 року у справі № 300/3391/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 13 квітня 2021 року.