Справа № 463/1930/19                                Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р. 
Провадження № 22-ц/811/3086/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія:64

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.,
при секретарі Матяш С.І.
з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 26 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в особі її законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , треті особи: Центр надання адміністративних послуг Личаківського району м.Львова, Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2019 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося в суд із позовною заявою до відповідачів, яку в процесі розгляду справи уточнили заявою від 19 вересня 2019 року, а саме просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, шляхом виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в особі її законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1 , з наданням іншого житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.11.2006 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» (правонаступником якого є АТ «ПУМБ») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 5788265, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 12000,00 доларів США. У забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 03.11.2006 року укладений договір іпотеки № 5084091, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кривицьким С.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 4658, відповідно до якого ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 38,8 кв.м., житловою площею 23,0 кв.м., як предмет іпотеки. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши кредит у сумі 12000,0 доларів США. Однак, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором так і не виконав, у зв`язку з чим банк 16.08.2018 року, користуючись своїм правом, передбаченим Законом України «Про іпотеку» та договором іпотеки у позасудовому порядку звернув стягнення на предмет іпотеки, шляхом набуття у свою власність предмету іпотеки в рахунок погашення боргу та зареєстрував своє право власності на вказану вище квартиру. Згідно довідки про реєстрацію та склад сім`ї від 20.02.2019 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані відповідачі. При цьому, їх реєстрація унеможливлює реалізацію власником свого конституційного права на власність, а саме: безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Крім цього, позивачу належить квартира за адресою: АДРЕСА_4 , яку він пропонує надати відповідачам як альтернативне житло. Водночас, банком вживались заходи досудового врегулювання спору, проте у встановлені строки відповідачі не виконали вимоги у добровільному порядку звільнити займане майно та знятись з реєстрації. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 26 лютого 2020 року позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, шляхом виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в особі її законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1 , з наданням іншого житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .
Знято з місця реєстрації (місця проживання) ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в особі її законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_3 .
Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - судовий збір у розмірі 5763,00 гривні (п`ять тисяч сімсот шістдесят три гривні 00 копійок).

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що виконання вимог іпотекодержателя звільнити житлове приміщення пов`язується саме з моментом отримання мешканцями житла відповідної вимоги, а не надіслання таких іпотекодержателем. Стверджує, що відповідачі вимог від іпотекодержателя про звільнення квартири не отримували. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Личаківського районного суду міста Львова від 26 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
17 лютого 2021 року від Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банк просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Звертає увагу, що банк повідомляв належним способом іпотекодавців про виселення та надав іншу квартиру для їх проживання. Окрім цього, звертає увагу, що неповнолітні особи були зареєстровані в спірній квартирі після передачі її в іпотеку без згоди іпотекодержателя.

       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», суд виходив з тих обставин, що у зв`язку із зверненням стягнення на квартиру як предмету іпотеки та вимоги іпотекодержателя (нового власника) про звільнення житлового приміщення, вимоги банку про виселення відповідачів з наданням іншого житлового приміщення є обгрунтованими.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» (правонаступником якого є АТ «ПУМБ») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 5788265, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 12000,0 доларів США (а.с.13-15).
Для забезпечення виконання зобов`язання за згаданим кредитним договором між позивачем та відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 03.11.2006 року укладений договір іпотеки № 5084091, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кривицьким С.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 4658, відповідно до якого ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 38,8 кв.м., житловою площею 23,0 кв.м., як предмет іпотеки.(а.с.22-25).
У зв`язку із невиконання відповідачем ОСОБА_4 умов укладеного кредитного договору позивач у позасудовому порядку на підставі ст.37 Закону України «Про іпотеку» та іпотечного застереження, що міститься в договорі іпотеки (п.4.7.1), звернув стягнення на предмет іпотеки, шляхом прийняття його у власність.
Так, 16 серпня 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу», Львівська область, ОСОБА_11 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вчинено запис про право власності № 27548850 за позивачем АТ «ПУМБ» на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору іпотеки серія та номер № 5084091 від 03.11.2006 року (а.с.32).
Тому, позивач є новим власником спірної квартири та набув право приватної власності на спірну квартиру на законних підставах, оскільки відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ч.3 ст.109 Житлового кодексу Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Положенням ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Пунктом 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року роз`яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.
Так, зареєстрованим місцем проживання відповідачів є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Вказане підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 444 від 20.02.2019 року, виданої ЛКП «Управитель».
Факт реєстрації їх у встановленому порядку місця проживання за конкретною адресою є достатньою підставою вважати факт фізичного проживання за цією адресою до того часу, поки у встановленому порядку не буде доведено протилежне.
На виконання вимог закону АТ «ПУМБ» направлялись відповідачам ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 вимогу про звільнення квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , в тому числі від особистих речей у зв`язку із можливістю реалізації позивачем свого конституційного права на власність, яка передбачає безперешкодне право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відомості про виконання останніми даних вимог у матеріалах справи відсутні.
Суд звертає увагу, що банком направлялися вимоги іпотекодавцям в серпні 2018 року про звільнення квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , з даним позовом АТ «ПУМБ» звернувся до суду в березні 2019 року, в зв`язку з чим у іпотекодавців було достатньо часу з надсилання їм вимоги про звільнення квартири, а також моменту реєстрації за позивачем спірної квартири. Неотримання іпотекодавцями вимоги банку про звільнення квартири не може бути підставою для скасування даного рішення, оскільки банком дотримано повідомлення про звільнення квартири, оскільки отримання чи неотримання такої вимоги напряму залежить від волевиявлення іпотекодаців.
Крім цього, рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 13 вересня 2019 року, яке залишене в силі постановою Львівського апеляційного суду від 22 січня 2020 року, у позові ОСОБА_12 до Державного реєстратора комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р., ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 42605392 від 18.08.2018 року - відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 12.11.2018 року, у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
Постановою Львівського апеляційного суду від 22 січня 2020 року по справі №463/6487/18 (провадження №22-ц/811/3448/19) встановлено, що 03 листопада 2006 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір на суму 11000 доларів США. В подальшому, 01 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №5788265 на суму 12000 доларів США. Додатковим договором від 01 листопада 2007 року до договору іпотеки від 03 листопада 2006 року внесено зміни, згідно яким предметом іпотеки за цим договором забезпечується виконання ОСОБА_4 зобов`язань, які виникли як за умовами кредитного договору від 03 листопада 2006 року, так і за умовами кредитного договору від 01 листопада 2007 року.
У зв`язку із зверненням стягнення на квартиру як предмету іпотеки та вимоги іпотекодержателя (нового власника) про звільнення житлового приміщення позовні вимоги про виселення відповідачів є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Щодо заперечення представником третьої особи про виселення із вказаної квартири малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції доречно звернув увагу на ч.4 ст.29 ЦК України, якою передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Суд першої інстанції дійшов правильного і вмотивованого висновку про виселення відповідачів, які зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , в тому числі ОСОБА_2 , яка є матір`ю малолітньої ОСОБА_6 та доречно звернув увагу, ОСОБА_6 має право бути зареєстрована за місцем проживання батька, відомості щодо якого про відсутнє у встановленому законом зареєстроване місце проживання суду не надано.
Окрім цього, доречно звернути увагу, що відповідно п.1.4 (8) Договору іпотеки ОСОБА_12 гарантувала, що предмет іпотеки не є для нього та членів його сім`ї єдиним можливим місцем проживання та/або сукупний дохід членів його сім`ї достатній для придбання або найму іншого житла в разі звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч.3, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
З врахуванням наведеного, виселення неповнолітніх з належної банку квартири, не є підставою для скасування даного рішення.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 жодним чином правильності правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 26 лютого 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 26 лютого 2020 року - залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 20 травня 2021 року.

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

                                                                       Н.П. Крайник