Номер провадження: 22-ц/813/3291/21 
Номер справи місцевого суду: 523/15373/15-ц
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Чорноморська» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Сувертак І.В., повний текст складено 07 червня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Чорноморська» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -
в с т а н о в и в:
У вересні 2015 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Чорноморська» (далі - СТОВ «Агрофірма Чорноморська»), в якому уточнивши вимоги позову, просив поновити його на попередній роботі на посаді електрозварника ручного зварювання на СТОВ «Агрофірма Чорноморська», стягнути з відповідача на його користь 219 120 грн. заборгованості середнього заробітку за вимушений прогул та моральну шкоду в сумі 300 000 грн.
У обґрунтування свого позову зазначив, що 01 квітня 2013 року він був прийнятий на роботу до СТОВ «Агрофірма Чорноморська» електрозварником ручного зварювання. Свої обов`язки виконував сумлінно, однак згодом дізнався що його було звільнено з посади електрозварника на підставі наказу товариства від 01 грудня 2013 року № 45 згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Однак позивач зазначав, що заяви про звільнення не писав та на адресу відповідача не надсилав, а отже його звільнено незаконно.
По зазначеній справі була проведена судово-почеркознавча експертиза від 21 червня 2018 року та надано висновок.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 червня 2019 року позов ОСОБА_1 до СТОВ «Агрофірма Чорноморська» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задоволений. Поновлено, ОСОБА_1 , на посаді електрозварника ручного зварювання СТОВ «Агрофірма Чорноморська».
Стягнуто з СТОВ «Агрофірма Чорноморська» на користь ОСОБА_1 заборгованість середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 219120 грн.
Стягнуто з СТОВ «Агрофірма Чорноморська» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.
В іншій частині щодо стягнення суми моральної шкоди відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду, СТОВ «Агрофірма Чорноморська» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги, СТОВ «Агрофірма Чорноморська» зазначило, що позивачем не надано доказів щодо протиправних діянь відповідача відносно нього та наявності причинного зв`язку з настанням моральної шкоди, як і не надано доказів що така шкода йому була спричинена. Також СТОВ «Агрофірма Чорноморська» зазначило, що висновок експертизи не узгоджується з матеріалами справи та фактичними обставинами.
Відзиву до суду не надходило.
У ході розгляду справи стало відомо, що ОСОБА_1 , який є стороною у справі помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 січня 2020 року зупинено провадження у справі до залучення правонаступників. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 20 січня 2020 року закрито апеляційне провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди.
Визнано нечинним рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 червня 2019 року у даній справі в частині поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 січня 2021 року поновлено провадження у справі та залучено до участі у справі ОСОБА_2 , в якості правонаступника ОСОБА_1 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В судове засідання, призначене на 05 травня 2021 року, представник СТОВ «Агрофірма Чорноморська» не з`явився, про слухання справи був повідомлений належним чином.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Слободяника О.І., представника ОСОБА_2 , дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Статтею 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
У відповідності до вимог частини другої ст.367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що підписи в заяві про звільнення та в наказі №45 про припинення трудового договору виконані не ОСОБА_1 , що встановлено експертизою №17-5606/01 від 21 червня 2018 року, тому звільнення ОСОБА_1 з посади електрозварника ручного зварювання СТОВ «Агрофірма Чорноморська» є незаконним, позовна вимога про поновлення позивача на зазначеній посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з дня звільнення 01.12.2013 року по день винесення рішення суду 04.06.2019 року підлягає до задоволення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, однак не повній мірі, за таких підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 01 квітня 2013 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до відповідача СТОВ «Агрофірма Чорноморська» електрозварником ручного зварювання, що підтверджується записом в трудовій книжці. (а.с. 11 т. 1).
ОСОБА_1 було звільнено з посади електрозварника на підставі наказу товариства від 01.12.2013 року №45 з 01.12.2013 року згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, на підставі власної заяви.
Згідно з висновком №17-5606/01 судово-почеркознавчої експертизи від 21 червня 2018 року підпис від іменні  ОСОБА_1 у заяві про звільнення від 01.12.2013 року, написану ОСОБА_1 до СТОВ «Агрофірма Чорноморська», виконаний не самим ОСОБА_1 , а іншою особою; підпис від іменні  ОСОБА_1 у наказі №45 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 01.12.2013 року, виконаний не самим ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 158-162 т.1).
Відповідно до ст.43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення… кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
У відповідності до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
За наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулось в порушенні вимог діючого законодавства, однак задовольняючи позовні вимоги в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, суд першої інстанції не звернув увагу на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що про своє незаконне звільнення, ОСОБА_1 дізнався у січні 2014 року.
З позовної заяви, яка власноруч підписана ОСОБА_1 , вбачається, що зі слів свого знайомого у січні 2014 року дізнався про своє звільнення, однак він заяву про звільнення за власним бажанням не писав та, окрім того звернувся 09 січня 2014 року до Територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області, якою здійснено перевірку первинних документів товариства СТОВ «Агрофірма Чорноморська», що стосується оплати праці та виявлено ряд порушень трудового законодавця в частині прийняття ОСОБА_1 на роботу, оплату праці та виплати коштів після звільнення (а.с. 10 т.1).
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.  У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у справі № 752/25588/17 від 11.06.2020, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц вказано, що «установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з пропуском зазначеного строку».
У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16 зазначено, що «строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк».
Тобто, стаття 234 КЗпП не пов`язує можливість поновлення пропущеного строку звернення із поданням клопотання про поновлення строку на звернення до суду.
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що з червня 2013 року трудова книжка знаходилась у ОСОБА_1 , що підтверджується заявою, яка міститься у матеріалах справи про те, що ОСОБА_1 звернувся до підприємства з заявою у червні 2013 року (під час знаходження у трудових відносинах) для оформлення довідки, однак трудову книжку так і не повернув, що також зазначено у журналі про видачу трудових книжок (а.с. 11, 30, 34).
Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення з наказом №45 від 01.12.2013 року, що підтверджується актом, складеним 01.12.2013 року у складі трьох працівників СТОВ «Агрофірма Чорноморська» (а.с. 186 т. 1).
Отже, враховуючи вимоги ст. 233 КЗпП України, згідно з якою працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, та те, що позивач дізнався про порушення свого права 09.01.2014 року (з наступного дня після звільнення) і повинен був звернутися до суду з вимогою про поновлення його на роботі та стягнення суми середнього заробітку до 09.02.2014 року, а звернувся 18.09.2015 року, тобто ним пропущений строк для звернення з цією вимогою без вказівки на причини його пропуску, а тому встановити їх поважність неможливо.
За таких обставин, суд першої інстанції, безпідставно задовольнив вимоги ОСОБА_1 про стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні цих вимог.
З доводами апеляційної скарги, колегія суддів погоджується частково, однак доводи апеляційної скарги, що суд задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , прийняв до уваги висновок експертизи, який не відповідає дійсності та не узгоджується з матеріалами справи, колегія суддів вважає безпідставними з тих підстав, що відповідачем не спростовано висновок експерта, а матеріалами справи містять порушення при звільненні ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди с рішенням суду та переоцінці доказів, які прийняті судом, та їм надана належна правова оцінка.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскільки суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Чорноморська» - задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 червня 2019 року - скасувати.
Прийняти постанову, якою в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Чорноморська» про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 14 травня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра