ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року	Львів	Справа № ЗД/460/4/21 пров. № А/857/5115/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року з питань забезпечення позову (головуючий суддя: Жуковська Л.А., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП-Стандартметрологія ООВ» про забезпечення позову, –

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДП-Стандартметрологія ООВ» звернулося до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення до подання адміністративного позову, в якій просить: зупинити дію наказу Міністерства інфраструктури України № 22 від 25.01.2021 «Про анулювання призначення товариство з обмеженою відповідальністю «ДП-Стандартметрологія ООВ» органом з сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання» до набрання рішенням суду у справі за позовом ТзОВ «ДП-Стандартметрологія ООВ» про його скасування законної сили.
Обґрунтовує вказану заяву тим, що оскаржуване рішення безпосередньо впливає на господарську діяльність ТОВ "ДП – Стандартметрологія ООВ", оскільки фактично забороняє його діяльність у сфері сертифікації індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання, що є основним видом економічної діяльності товариства. Також, вказане рішення позбавляє працівників товариства гарантованого їм Конституцією України права на працю. Звертає увагу на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи навіть унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року заяву товариства про забезпечення позову задоволено повністю.
Із цією ухвалою суду першої інстанції не погодилось Міністерство інфраструктури України та оскаржило її в апеляційному порядку. Вважає, що така постановлена з грубим порушенням норм процесуального права, є необґрунтованою, а тому просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що судом першої інстанції жодних обставин, з якими процесуальний закон пов`язує можливість застосування заходів забезпечення адміністративного позову, не встановлено. Оскільки, заявник має можливість здійснювати іншу господарську діяльність, не пов`язану із діяльністю органу із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання та отримувати прибуток. Крім того, судом першої інстанції не досліджувались докази, які б підтверджували наявність трудових правовідносин між позивачем та фізичними особами, їх кількість, кваліфікацію, а також наявність ризиків ускладнення або унеможливлення поновлення права на ділову репутацію, про порушення якого стверджує позивач.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДП-Стандартметрологія ООВ» 18.03.2021 подало до суду  відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Представник заявника в судовому засіданні заяву про забезпечення позову підтримав, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Представник апелянта в судове засідання не з`явився. Подав клопотання про відкладення розгляду справи та просив визнати поважними причини неявки в судове засідання його представника через зайнятість у інших судових засіданнях. 
Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні цього клопотання, а повідомлені представником апелянта причини неявки визнано судом не поважними.
Так як, участь представника апелянта в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що заяву про забезпечення позову необхідно задовольнити, оскільки реалізація спірних рішень призведе до порушення прав товариства, а саме: припинення господарської (підприємницької) діяльності, тобто, виконання професійних обов`язків його працівниками, наслідком вказаного стане позбавлення останніх права на працю та отримання доходу від професійної діяльності. Обраний спосіб забезпечення позову є співмірним, відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та відповідає інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Положеннями ч. 1   ст. 151 КАС України    (в редакції чинній на момент подання заяви про забезпечення позову) визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.
Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
    Отже, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Також, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень під час виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 28 січня 2021 у справі № ЗД/460/11/20.
Аналізуючи наведені норми права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 25.01.2021 Міністерством інфраструктури України прийнято наказ № 22 «Про анулювання призначення товариства з обмеженою відповідальністю «ДП – Стандартметрологія ООВ» органом з сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання». 
Відповідно до пункту 1 цього наказу, анульовано призначення ТзОВ «ДП – Стандартметрологія ООВ» органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання за номером UA.CТR.011.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії  наказу Міністерства інфраструктури України № 22 від 25.01.2021 «Про анулювання призначення товариства з обмеженою відповідальністю «ДП-Стандартметрологія ООВ» органом з сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання» до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ТзОВ «ДП-Стандартметрологія ООВ» до Міністерства інфраструктури України про скасування цього наказу.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що основним видом економічної діяльності ТОВ «ДП-Стандартметрологія ООВ» (КВЕД 71.20. «Технічні випробування та дослідження», до якого включено діяльність з сертифікації), отже зазначеним наказом позивача фактично позбавлено права на здійснення цієї діяльності, що не залишає сумнівів у тому, що спірний наказ Мінінфраструктури від № 22 від 25.01.2021 порушує права ТОВ «ДП-Стандартметрологія ООВ».
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, щодо задоволення заяви товариства про забезпечення позову, оскільки анулювання призначення товариства з обмеженою відповідальністю «ДП-Стандартметрологія ООВ» органом з сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання, яке є основним видом економічної діяльності позивача, з доходів від якої здійснюється виплата заробітної плати та сплата податкових зобов`язань, створює очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам заявника, обраний ним спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету, а вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що в апеляційній скарзі не спростовано висновок суду першої інстанції про те, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії спірного рішення Міністерства інфраструктури України жодним чином не спричиняє негативних наслідків для заінтересованих осіб у цій справі, як не спричиняє негативних наслідків і для будь-яких інших осіб.
Натомість, аргументи апелянта, що діяльність товариства впливає на життя і здоров`я громадян, суд апеляційної інстанції вважає голослівними, оскільки такі не підтверджені жодними доказами по справі. 
Не заслуговують на увагу також доводи скаржника про те, що суд першої інстанції застосував заходи забезпечення позову з підстав, які законом не передбачені, втрутився у компетенцію Мінінфраструктури, оскільки процесуальний закон передбачає можливість забезпечення позову, зокрема, шляхом зупиненням дії індивідуального акта (пункт 1 частини першої    статті 151 КАС України).
Апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду викладену у постановах від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18 та від 11.12.2019 у справі № 826/16216/18, оскільки обставини в зазначених справах не є аналогічними тим, що встановлені у цій справі.
Також, суд апеляційної інстанції враховує обставину, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року в справі № 460/797/21 позов ТОВ «ДП-Стандартметрологія ООВ» до Міністерства інфраструктури України про визнання протиправним та скасування наказу задоволено та визнано протиправним, скасовано наказ Міністерства інфраструктури України № 22 від 25.01.2021 «Про анулювання призначення товариство з обмеженою відповідальністю «ДП-Стандартметрологія ООВ» органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання» з дати його прийняття. 
Зазначене рішення суду не набрало законної сили, однак його ухвалення вказує на те, що дія оскаржуваного наказу однозначно негативно впливала на діяльність товариства, створює очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам заявника, а захист цих прав, свобод та інтересів був би неможливим без вжиття таких заходів та для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. 
Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Отже, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ у справі, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), «Салах Шейх проти Нідерландів» ЄСПЛ зазначив, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ також вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний спосіб забезпечення позову є співмірним, відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та відповідає інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві.
Отже, аргументи скаржника про те, що судом першої інстанції не встановлено жодних обставин, з якими процесуальний закон пов`язує можливість застосування заходів забезпечення адміністративного позову є безпідставними і спростовуються встановленими судом обставинами та зробленими висновками.
Таким чином, апеляційна скарга Міністерства інфраструктури України не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до    ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст.    150,    151,    310,    316,    321,    322,    325,    328 КАС України, суд – 

постановив:

апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року з питань забезпечення позову у справі № ЗД/460/4/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 02.04.2021.