Номер провадження: 22-ц/813/2883/21 
Номер справи місцевого суду: 497/748/2020
Головуючий у першій інстанції Кодінцева С. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 року                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О.В.,
суддів: Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Болградський виноробний завод» на рішення Болградського районного суду Одеської області від 06.10.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Болградський виноробний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до Болградського районного суду Одеської областів з зазначеним позовом (а.с.1-8) та просила постановити рішення, яким стягнути з ПрАТ «Болградський виноробний завод» на її, позивача користь заборгованість:
- по заробітній платі в сумі – 11881.80 гривень,
- компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі – 539.60 гривень,
- середній заробіток за період затримки розрахунку з 06 лютого 2020 року по 12 червня 2020 року в сумі – 18425.73 гривень,
- моральну шкоду в сумі - 5 000.00 гривень,
а всього 35847,13 гривень.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 26.06.2013 року по 05.02.2020 року працювала в ПрАТ «Болградський виноробний завод» на посаді бухгалтера-касира. 05 лютого 2020 року була звільнена за власним бажанням.
При звільненні позивачем нараховано компенсацію за 89 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, тобто розрахункові кошти в розмірі 11 881.02 гривень.
На час звернення з цим позовом до суду 16.06.2020 року вказана сума позивачу виплачена не була, а відтак товариство має нести відповідальність за ст.ст.116, 117 КЗпП України, та за порушення строків виплати заборгованості по розрахунковим коштам, має сплатити середній заробіток за час затримки виплати та компенсацію втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, та саму заборгованість.
Позивач також вважає, що діями відповідача їй завдано моральні страждання, оскільки вона втратила душевний спокій, багато часу та нервів витратила на непоодинокі звернення до відповідача з приводу виплати заборгованості, змушена була терпіти приниження з боку голови правління, тощо. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 5 000.00 гривень, та просить стягнути з відповідача.
Ухвалою від 17.06.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 05.08.2020 року о 13:00 годині (а.с. 26).
05.08.2020 року в судовому засідання оголошено перерву, надано сторонам можливість укласти мирову угоду, оскільки відповідач визнав частину позовних вимог (а.с. 33), та продовження судового розгляду призначено на 31.08.2020 року о 15:00 годині (а.с. 36).
27.08.2020 року позивачем було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 38-45). З цієї заяви вбачається, що позивачем виключено вимогу про стягнення заборгованості по заробітної платі в сумі – 11881.80 гривень, оскільки зазначена сума фактично позивачу була виплачена відповідачем 07.08.2020 року. В іншій частині позовні вимоги збільшені, а саме позивач просить стягнути з відповідача на її користь:
- 427.95 гривень компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати;
- 26685.54 гривень середнього заробітку за період затримки розрахунку з 06.02.2020 року до 07.08.2020 року;
- 5 000.00 гривень моральної шкоди.
Ухвалою суду від 31.08.2020 року уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного Товариства «Болградський виноробний завод» про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні, інших компенсаційних виплат та моральної шкоди залишено без руху (а.с.61-62).
31.08.2020 року о 16:01 годині позивачем вказані в ухвалі недоліки усунуто, а саме позивач, подала заяву якою відмовилася від позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі – 11881.80 гривень, та просила провадження у справі відносно цієї вимоги закрити, зазначивши, що наслідки закриття провадження у справі, передбачені ст.206, 256 ЦПК України їй, позивачу відомі і зрозумілі (а.с.48).
Ухвалою суду від 31.08.2020 року прийнято уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного Товариства «Болградський виноробний завод» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та моральної шкоди та заяву позивача ОСОБА_1 про відмову від позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 11881.80 гривень прийнято.
Провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного Товариства «Болградський виноробний завод» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати невиплаченої при звільненні в сумі 11881.80 гривень закрито.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 06.10.2020 року постановлено:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного Товариства «Болградський виноробний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати та моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Болградський виноробний завод»: вул. Болгарських ополченців, № 99, м. Болград, Одеської області код ЄДРПОУ 00411938, р/рахунок НОМЕР_1 , МФО 328209 в АБ «Південний», ІПН 0041119315114, свід. ПДВ №100308773 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 30 березня 2006 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої і проживаючої за адресою АДРЕСА_1 :
- середній заробіток за період затримки розрахунку з 06 лютого 2020 року по 07 серпня 2020 року в сумі – 26 685.54 гривень (двадцять шість тисяч шістсот вісімдесят п`ять гривень п`ятдесят чотири копійки);
- компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі – 249.50 гривень (двісті сорок дев`ять гривень п`ятдесят копійок);
- судовий збір 840.80 гривень (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок)/
В іншій частині суми компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати – відмовити.
В задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000.00 гривень на користь позивача – відмовити. 
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні, а тому безпідставними є заперечення відповідача, що позивач жодного разу не звертався до нього з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі.
Крім того, враховуючи, що позивач була звільнена 05.02.2020 року, та 16.06.2020 року вже звернулася до суду з цим позовом, то суд дійшов висновку про те, що не вбачається підстав, які б свідчили про зловживання з боку позивача.
Щодо стягнення моральної шкоди судом першої інстанції зазначено, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо спричинення моральних страждань, і не доведено в чому це виразилося, а відтак суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5000.00 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг
27 листопада 2020 року Приватним акціонерним товариство «Болградський виноробний завод» подано апеляційну скаргу на рішення Болградського районного суду Одеської області від 06.10.2020 року. Відповідно до прохальної частини апеляційної скарги відповідач просить суд скасувати рішення Болградського районного суду Одеської області від 06.10.2020 року, та ухвалити нове рішення, згідно якого в позові ОСОБА_1 – відмовити.
Узагальнені доводи осіб, що подали апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів зазначених в апеляційній скарзі представник ПАТ «болградський виноробний завод» вказує наступне:
-04 та 05 лютого 2020 року ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці та не пред`явила вимоги до відповідача про сплату грошових коштів;
-cуд не перевірив наявність чи відсутність таких документів, як заяв позивача на власне звільнення, за якою датою та яким чином здійснювалась подача такої заяви, чи є відповідна реєстрації вказаної заяви про звільнення;
-cуд не з`ясував питання обов`язковості двотижневого відпрацювання ОСОБА_1 після написання заяви про звільнення з роботи за ст. 38 КЗпП України;
-cуд не перевірив наявність оригіналів документів, копії яких наявні в матеріалах справи надані позивачем;
-cуд не з`ясував на якій підставі та якою особою, ОСОБА_1 після звільнення з роботи видана трудова книжка;
-в рішенні суду зазначено, що тривалий час відповідач не здійснював розрахунок та не виплачував ОСОБА_1 кошти, хоча позивач продовжувала працювати в ПрАТ. Отже, за висновком в рішенні суду ОСОБА_1 звільнилась 05.02.2020 року, та одночасно продовжувала працювати у відповідача, що є додатковим підтвердженням відсутності з`ясування фактичних обставин справи, а відтак і відповідних правових наслідків про задоволення позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
07 грудня 2020 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу. Позивач рішення суду першої інстанції вважає законним, обґрунтованим, підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування або зміни рішення суду не має.
ОСОБА_1 зазначає, що судом повно, всебічно та об`єктивно з`ясовані всі обставини справи. Доводи апеляційної скарги про те, що позивач була відсутня на робочому місці 04 та 05 лютого 2020 року, та не пред`являла вимог до відповідача про сплату грошових коштів, є надуманими та такими, що не відповідають дійсності і суперечать об`єктивним доказам, дослідженим в судовому засіданні.
Крім того, позивачка звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, факт її перебування на робочому місці 4 та 5 лютого 2020 року підтверджується: копіями табелю обліку використання робочого часу за лютий 2020 року, в якому вказано, що ОСОБА_1 працювала у відповідача в лютому 2020 року з 01 по 05 лютого 2020 року включно, з яких днів 01 та 02 лютого 2020 року – вихідні дні (субота та неділя). За відповідні три робочі дні ОСОБА_1 нарахована заробітна плата в сумі 708 грн 45 коп також, відповідно до відомості про нарахування заробітної плати за лютий 2020 року позивачці нарахована компенсація відпустки у сумі 14 237,33 грн.
ОСОБА_1 погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що посилання відповідача на копії документів (лист без назви за підписом голови правління С.І. Курдова від 14.09.2020 року) не засвідчені належним чином, безпідставні.
Крім того, позивачка звертає увагу колегії суддів на те, що доводи зазначені в апеляційній скарзі з приводу неповного з`ясування обставин справи не заслуговують на увагу, оскільки взагалі не відносяться до предмету спору по справі, а якщо представник відповідачка вважав за необхідне з`ясувати вказані у апеляційній скарзі обставини, то він мав можливість заявити суду клопотання та надати необхідні документи для дослідження, оскільки вся доказова база по вказаним обставинам знаходиться саме у відповідача. Проте, вказаним правом відповідач не скористався, навіть більше того, не виконав ухвалу суду про надання необхідних документів для розгляду даної справи.
ОСОБА_1 зазначає, що представник відповідача не тільки не надав суду першої інстанції необхідних документів, а й заперечуючи щодо висновків суду в апеляційній інстанції знову жодних доказів на підтвердження своїх доводів не надає, маючи на меті лише затягнути в часі розгляд справи та набрання рішенням суду законної сили.
Також, просить суд апеляційної інстанції притягнути представника відповідача до встановленої законом відповідальності за неякісне виконання свої обов`язків та за неповагу до суду.
З огляду на вищевказане, ОСОБА_1 просить суд апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Болградський виноробний завод» залишити без задоволення, а рішення Болградського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2020 року – залишити без змін.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Болградський виноробний завод» на рішення Болградського районного суду Одеської області від 06.10.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Болградський виноробний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати та моральної шкоди. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання.
01 лютого 2021 року разом Приватне акціонерне товариство "Болградський виноробний завод" до суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.03.2021 року цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Болградський виноробний завод» на рішення Болградського районного суду Одеської області від 06.10.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Болградський виноробний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати та моральної шкоди призначено до розгляду на 12 годину 20 хвилин на 25.05.2021 року в приміщенні апеляційного суду з повідомленням (викликом) учасників справи.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.05.2021 року було внесено виправлення до другого абзацу резолютивної частин ухвали Одеського апеляційного суду від 09.03.2021 року по цивільній справі за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Болградський виноробний завод» на рішення Болградського районного суду Одеської області від 06.10.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Болградський виноробний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати та моральної шкоди та ухвалено вважати правильним виправлення "27" травня 2021 року.
Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлялись належним чином.
27 травня 2021 року в судове засідання з`явилися, позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 
ОСОБА_1 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, зазначила, що вважає рішення суду першої інстанції законним та таким, що не підлягає скасуванню.
Представник ПАТ «Борлгадськйи виноробний завод» - Марочкін В.О . апеляційну скаргу підтримував та просив задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 124 від 26 червня 2013 року позивача, ОСОБА_1 , було прийнято на роботу на посаду бухгалтера Приватного акціонерного товариства «Болградський виноробний завод», про що 26 червня 2013 року зроблено відповідний запис у трудовій книжці (а.с.17).
05.02.2020 року Наказом голови правління ПАТ «Болградський виноробний завод» № 13 від 05 лютого 2020 року позивача, ОСОБА_1 , звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України та припинено трудовий договір (а.с.17).
Відповідно до довідки б/н ПрАТ «Болградський виноробний завод» від 28.02.2020 року підприємство має заборгованість по виплаті заробітної плати невиплаченої при звільненні ОСОБА_1 в сумі 11881.80 гривень, оскільки усі інші суми, зазначені в цій довідці позивачу були виплачені, що нею підтверджено під час судового розгляду (а.с.19).
Зазначене також підтверджується платіжною відомістю ПрАТ «Болградський виноробний завод» за лютий місяць (а.с.20).
Відповідачем позовні вимоги в частині виплати заборгованості по заробітній платі в розмірі 11881.80 гривень були визнані, та 07.08.2020 року позивач прибула до ПрАТ «Болградський виноробний завод» та отримала невиплачену заробітну плату у розмірі заборгованості, що відповідає позовним вимогам позивача – 11881.80 гривень, що підтверджується клопотанням відповідача, поданим суду під час судового розгляду 05.08.2020 року (а.с.33).
Що даний факт мав місце було підтверджено позивачем в судовому засіданні в суді першої інстанції.
В зв`язку з цим, судом було оголошено перерву в судовому засіданні, та надано можливість позивачу отримати невиплачену заборгованість по заробітній платі (а.с.36).
Платіжною відомістю ПрАТ «Болградський виноробний завод» підтверджується виплата заборгованості по заробітній платі позивачу в розмірі 11881.80 гривень 07.08.2020 року (а.с.58).
Ухвалою суду від 31.08.2020 року провадження в частині позовних вимог по виплаті заборгованості по заробітній платі в розмірі 11881.80 гривень згідно заяви позивача (а.с.48) – закрито (а.с.61-62).
Таким чином, заборгованість по заробітній платі в розмірі 11 881.80 гривень позивачу не була виплачена протягом періоду з 06.02.2020 року по 07.08.2020 року.

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до частини третьої статті 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Частиною шостою статті 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Згідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Положеннями ч. 1 ст.116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівникові виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Однак встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо відсутності ОСОБА_1 - 04 та 05 лютого 2020 року на робочому місці та не пред`явлення нею вимоги до відповідача про сплату грошових коштів оскільки, по-перше як вбачається з матеріалів справи, а саме копій табелю обліку використання робочого часу за лютий 2020 року - ОСОБА_1 працювала у відповідача в лютому 2020 року з 01 по 05 лютого 2020 року включно, з яких днів 01 та 02 лютого 2020 року – вихідні дні (субота та неділя). За відповідні три робочі дні ОСОБА_1 нарахована заробітна плата в сумі 708 грн 45 коп. також, відповідно до відомості про нарахування заробітної плати за лютий 2020 року, позивачці нарахована компенсація відпустки у сумі 14 237,33 грн., а по- друге - законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні.
Крім того, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції зобов`язував представника відповідача протокольною ухвалою від відповідача докази, що стосувалися звільнення позивача з займаної посади, довідку щодо повного розрахунку з позивачем на дату звільнення, докази щодо виплати (невиплати) коштів позивачу, докази, що слугували підставою невиплати заробітної плати позивачу, та інші наявні у відповідача докази на підтвердження чи спростування доводів позивача, викладених в позовній заяві (а.с.36).
Дана ухвала протягом усього часу розгляду справи представником відповідача не була виконана. Суду надано лише копію наказу (розпорядження) №13 від 05.02.2020 року про припинення трудового договору (контракту) з позивачем (а.с.57) та платіжну відомість від 07.08.2020 року про фактичну виплату заборгованості позивачу 07.08.2020 року (а.с.58).
Таких доказів не було надано і до суду апеляційної інстанції.
Крім того на заяву позивача від 06.08.2020 року (а.с.62), яка надіслана рекомендованим листом і вручена 07.08.2020 року (а.с.63) на ім`я директора ПрАТ «Болградський виноробний завод» про надання документів, що мають безпосереднє відношення до предмету спору, до теперішнього часу позивачу надано не було.
Ведення табельного обліку використання робочого часу на підприємствах, в установах й організаціях регулюється наказом Держкомстату України від 05.12.2008 р. №489 (типова форма № П-5).
У табелі робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, у т. ч. надурочні, вечiрнi, нічні години роботи тощо, а також інші відхилення від нормальних умов роботи.
Згідно зі ст.115 КЗпП зарплата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, установлені колективним договором, але не рідше ніж двічі на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 к. дн. Тому табель заповнюється двічі на місяць: за першу половину місяця — для нарахування авансових платежів і за весь місяць — для розрахунку заробітної плати за місяць. 
Наприкінці місяця в табелі підраховується загальна кількість відпрацьованих днів i днів неявок на роботу. Табель подається до бухгалтерії завчасно для своєчасного розрахунку заробітної плати.
Суд розцінює критично копію листа без назви за підписом голови правління С.І.Курдова від 14.09.2020 року за 50/5, яким ПрАТ «Болградський виноробний завод» повідомляє суд, про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці починаючи з 04.02.2020 року (а.с.66), оскільки не зазначено на підставі якого документу складено зазначений лист, копія цього документу, засвідчена належним чином не додана, а тому він не може бути підтверджуючим доказом відсутності особи на робочому місці. Тоді як належних, допустимих і необхідних доказів з приводу цього, суду не надано (табель обліку робочого часу, акт про відсутність особи на роботі, документи на підтвердження прогулу, лист непрацездатності, тощо).
Крім того позивачем надано суду копію договору про надання послуг із ведення бухгалтерського обліку укладений 06.02.2020 року між ПрАТ «Болградський виноробний завод» в особі голови правління Курдова С.І. та ОСОБА_1 (а.с.71-73). Строк дії договору з 06.02.2020 року по 29.02.2020 року.
На виконання роботи позивачем ОСОБА_1 за цим договором, головою правління було підписано Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 29.02.2020 року (а.с.74), та складено розрахункову відомість по заробітній платі за лютий 2020 року за цивільно-правовим договором, до якої включено ОСОБА_1 (а.с.75).
Зазначене також спростовує доводи відповідача, що позивач ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці з 04.02.2020 року.
В апеляційній скарзі апелянт, також посилається на невідповідність висновків суду, де зазначено, що позивач, звільнилась з роботи 05.02.2020 року та одночасно в рішенні суду вказано, що остання продовжувала працювати у відповідача.
На вказані посилання апелянта, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що твердження ПрАТ «Болградський виноробний завод» спростовуються фактичними обставинами та матеріалами справи, оскільки після звільнення з роботи 05 лютого 2020 року, ОСОБА_1 , з 06 лютого 2020 року працювала у відповідача згідно з укладеним між нею та відповідачем в особі директора заводу ОСОБА_3 цивільно-правовим договором про надання послуг із ведення бухгалтерського обліку, а 29 лютого 2020 року між сторонами договору, був складений акт виконання робіт, що підтверджується копіями цивільно-правового договору, акту виконаних робіт та копією розрахункової відомості за лютий 2020 року, які ОСОБА_1 були надані суду, та судом першої інстанції досліджені в судовому засіданні.
Так, щодо вимог про компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до п.2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Згідно п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
За таких обставин, враховуючи встановлений розмір заборгованості відповідача по заробітній платі у розмірі 26 685.54 гривень, а також період не проведення розрахунку, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 249.50 грн.
Відмова в задоволенні вимог позивача про стягнення моральної шкоди апелянтом не оскаржується, тому, відповідно до ст.367 ЦПК України , апеляційним судом не перевіряється рішення в цій частині.
Інші доводи зазначені в апеляційній скарзі з приводу неповного з`ясування обставин справи не заслуговують на увагу, оскільки взагалі не відносяться до предмету спору по справі та зводяться до переоцінки доказів наявних в матеріалах справи.
Таким чином, апеляційний су погоджується з висновками суду першої інстанції та дійшов висновку, що доводи зазначені в апеляційну скарзі його не спростовують.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. '
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційних скарг його не спростовують, рішення ухвалено з дотриманням вимог процесуального права. У зв`язку з зазначеним, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).
Оскільки колегія суддів задовольнила апеляційні скарги, судові витрати за їх подання підлягають відшкодуванню на користь апелянтів.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Болградський виноробний завод» - залишити без задоволення.
Рішення Болградського районного суду Одеської області від 06.10.2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 07.06.2021 року.
Головуючий:                                                                                 О. В. Князюк
Судді:                                                          О.М. Таварткіладзе
О.С. Погорєлова