ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 р.	Справа № 520/13946/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2020, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, повний текст складено 21.12.20 року по справі № 520/13946/2020
          за позовом     Головного управління ДПС у Харківській області  
          до    Фізичної особи ОСОБА_1  
          про стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Харківській області звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути до бюджету України з фізичної особи ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму податкового боргу в загальному розмірі 103453,55 гривень.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року адміністративний позов Головного управління ДПС у Харківській області задоволено. Стягнуто на користь Державного бюджету України з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму податкового боргу в загальному розмірі 103453,55 гривень (сто три тисячі чотириста п`ятдесят три гривні п`ятдесят п`ять копійок) з розрахункових рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року та ухвалити постанову, якою відмовити  позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції не містить підтвердження узгодження податкового зобов`язання. Вказує, що на спростування тверджень позивача щодо суми боргу та узгодження податкового зобов`язання відповідачем було подано до суду першої інстанції відзив на позовну заяву. Проте, суд першої інстанції, на думку апелянта, проігнорував доводи відповідача, не дослідив підстави виникнення податкового боргу, факт узгодженості податкового зобов`язання, внаслідок чого дійшов хибних висновків при вирішенні справи по суті. Стверджує, що податкове повідомлення-рішення від 25.04.2019 року №0019838-5306-2023 було предметом розгляду у справі №520/6508/19 у Харківському окружному адміністративному суді, Другому апеляційному адміністративному суді, та у Верховному Суді у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 03.07.2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2020 року у справі №520/6508/19 повернуто. Проте, ОСОБА_1 повторно звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Зауважує, що суд першої інстанції навпаки враховує неузгодженість грошового зобов`язання (зазначене твердження містить рішення суду першої інстанції), проте зазначає, що станом на день звернення контролюючим органом з позовом до суду зазначені вище податкові повідомлення-рішення не скасовувалися. Зазначає, що станом на момент звернення позивача із даним позовом до суду відповідачу було не відомо про складання податкового повідомлення-рішення, повідомлення-рішення відповідачем не отримувалось. Відповідач вважає, що не надіслання йому податкового повідомлення-рішення від 05.11.2018 року № 0001729-5306-2023 позбавило його права на оскарження зазначеного податкового повідомлення-рішення разом із податковим повідомленням-рішенням від 25.04.2019 року №0019838-5306-2023, а тому податковий борг не є узгодженим, що в свою чергу виключає підстави для направлення платнику податків податкової вимоги. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо обставин справи, не у повній мірі дослідив наявні докази та не врахував доводів відповідача, якими у повній мірі спростовано аргументи позовної заяви.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що фізична особа ОСОБА_1 внесений до Державного реєстру фізичних осіб України за реєстраційним номером облікової картки НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 має у власності нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим є платником з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Контролюючим органом в межах компетенції визначено платнику податків податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, про що винесено податкові повідомлення-рішення:
- №0001729-5306-2023 від 05.11.2018 року на суму  34548,27 грн. (податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно за 2017 рік);
- №0019838-5306-2023 від 25.04.2019 року на суму 68905,28 грн. (податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно за 2018 рік).
У зв`язку з наявністю податкового боргу, відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, контролюючим органом складено та направлено на адресу відповідача податкову вимогу  форми "Ф" №190-52 від 14.01.2020 року,  на загальну суму податкового боргу у розмірі 103453,55 грн. 
Відповідно до даних інтегрованої картки платника податків (зворотній бік) відповідач  має податковий борг у сумі  103453,55 грн.
Керуючись п.87.11 ст.87 Податкового кодексу України, Головне управління ДПС у Харківській області звернулось до суду з цим позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податкове зобов`язання платника податків вважається узгодженим та набуло статусу податкового боргу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Згідно з пп.16.1.4  п. 16.1 ст.16 ПК України  платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
За правилами абз.1 п.57.3 ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Підпунктом 56.17.1 п.56.17 ст.56 ПК України встановлено, що процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у строк, передбачений абзацом першим пункту 56.3 цієї статті.
Згідно з абз.2 пп.56.17.5 п.56.17 ст.56 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.
Абзацом 1 п.56.18 ст.56 ПК України  визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до абз.4 п.56.18 ст.56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Таким чином, днем узгодження нарахованих фізичній особі контролюючим органом податкових зобов`язань, у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, є одинадцятий календарний день, що настає за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення, у разі адміністративного оскарження - день закінчення процедури адміністративного оскарження, у випадку звернення до суду – день набрання судовим рішенням законної сили. 
За матеріалами справи, контролюючим органом в межах компетенції визначено платнику податків податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, про що винесено податкові повідомлення-рішення: №0001729-5306-2023 від 05.11.2018 року на суму  34548,27 грн. (податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно за 2017 рік); №0019838-5306-2023 від 25.04.2019 року на суму 68905,28 грн. (податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно за 2018 рік).
Судовим розглядом встановлено, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0019838-5306-2023 від 25.04.2019 року оскаржене платником податків у судовому порядку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 року у справі №520/6508/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення №0019838-5306-2023 від 25.04.2019 року залишено без задоволення.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2020 року у справі №520/6508/2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 року у справі №520/6508/19 змінено в мотивувальній частині, виклавши її в редакції даної постанови. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 року у справі №520/6508/19 залишено без змін.
Відповідно до ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно зі ст. 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).
Отже, вказані норми КАС України пов`язують набрання законної сили судовим рішенням, у разі його оскарження в апеляційному порядку, виключно з днем ухвалення відповідного судового рішення судом апеляційної інстанції (у формі постанови або ухвали) за наслідками розгляду апеляційної скарги.
Тобто, рішення у справі №520/6508/19 набрало законної сили 07.05.2020 року.
Вказані норми КАС України та ПК України свідчать, що рішення податкового органу, яке було предметом судового оскарження, вважається узгодженим (у випадку, якщо його не було скасовано) з дня набрання законної сили відповідним рішенням суд першої або апеляційної інстанції, а визначені ним податкові зобов`язання підлягають сплаті у десятиденний строк з дня такого узгодження.
За таких обставин, податкове зобов`язання позивача, визначене йому на підставі податкового повідомлення-рішення №0019838-5306-2023 від 25.04.2019 року, є узгодженим з 07.05.2020 року та підлягало сплаті позивачем. 
Доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що процедура судового оскарження не була завершена у зв`язку з тим, що позивач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою є безпідставними , виходячи з наступного.
Відповідно до ст.359 КАС України постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).
Статтею 375 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскаржуваного судового рішення або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала. Суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Аналіз зазначених норм та інших положень КАС України свідчить про те, що касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції жодним чином не впливає на факт набрання останньою законної сили. Фактично, судове рішення апеляційної інстанції втрачає силу виключно, у випадку її скасування, у день ухвалення судом касаційної інстанції відповідної постанови. Разом з цим, колегія суддів зазначає, що суд касаційної інстанції може зупинити виконання рішення суду апеляційної інстанції, проте таке зупинення не впливає на факт набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції до моменту розгляду касаційної скарги по суті.
Крім того, колегія суддів зауважує, що ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 03.07.2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2020 року у справі №520/6508/19 – повернуто. Доказів повторного звернення позивача до суду касаційної інстанції матеріали справи не містять. Також, вказана інформація відсутня і в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Щодо стягнення податкового боргу , який виник на підставі податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0001729-5306-2023 від 05.11.2018 року на суму 34548,27 грн. (податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно за 2017 рік), колегія суддів встановила наступне.
Вказане податкове повідомлення-рішення станом на дату подання даного позову в судовому та/або адміністративному порядку не оскаржувалося.
Колегія суддів зазначає, що днем узгодження нарахованих фізичній особі контролюючим органом податкових зобов`язань, у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, є одинадцятий календарний день, що настає за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.
Згідно з п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Відповідно до абз.2 п.58.3 ст.58 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
Враховуючи вищенаведене, за винятком випадків оскарження податкового повідомлення-рішення, законодавство пов`язує виникнення у фізичної особи обов`язку сплатити грошове зобов`язання із фактом особистого вручення їй чи законному представникові податкового повідомлення-рішення або надсилання його рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцем проживання або останнім відомим місцезнаходженням.
Колегія суддів, дослідивши матеріалами справи, встановила, що податкове повідомлення-рішення №0001729-5306-2023 від 05.11.2018 року направлено на адресу позивача та отримано ОСОБА_1 19.12.2018 року , що підтверджено копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою поштового відділення «вручено особисто» (а.с. 10).
Отримання вказаного податкового повідомлення-ріення відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.
Тому , доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що станом на момент звернення позивача із даним позовом до суду відповідачу не було відомо про складання податкового повідомлення-рішення №0001729-5306-2023 від 05.11.2018 року,  не отримання вказаного є безпідставними та відхиляються колегією суддів .
Враховуючи те , що податкове повідомлення-рішення №0001729-5306-2023 від 05.11.2018 року вручене позивачу, то  податкове зобов`язання , визначене на підставі нього,  є узгодженим та підлягало сплаті позивачем у встановлені Податковим кодексом строки.
Відповідно до п.п. 59.1, 59.5 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
З метою погашення податкового боргу позивачем сформовано податкову вимогу форми "Ф" №190-52 від 14.01.2020 року на загальну суму податкового боргу у розмірі 103453,55 грн., яка була надіслана за адресою ОСОБА_1 рекомендованим листом та отримана відповідачем 01.02.2020 року , що підтверджено копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою поштового відділення «вручено особисто» .
З моменту направлення податкової вимоги до подачі даного позову, податковий борг відповідача не переривався.
Таким чином, станом на момент розгляду справи, за відповідачем рахується заборгованість зі сплати узгоджених грошових зобов`язань в загальному розмірі 103453,55 грн.
З урахуванням приписів пп.14.1.175 п.14.1. ст.14 ПК України вказане зобов`язання набуло статусу податкового боргу.
Згідно з пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до п.87.11 ст.87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Колегія суддів зазначає, що позивачем дотримано відповідні податкові процедури узгодження податкових зобов`язань, які включають в себе обов`язок по виставленню податкового повідомлення-рішення за кожним окремим податком, збором (обов`язковим платежем), його вручення (направлення) платнику податків, надісланню такому платнику податкової вимоги, що передують реалізації права суб`єкта владних повноважень на стягнення з платника податків коштів у рахунок погашення податкового боргу, у тому числі шляхом звернення із відповідним позовом до адміністративного суду.
Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги той факт, що відповідач належними доказами не довів факту погашення узгодженої суми заборгованості у загальному розмірі 103453,55 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача податкового боргу, які підлягають задоволенню.  
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).  
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу  без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 по справі № 520/13946/2020  залишити без змін.
 . 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  12.04.2021 року