ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України

15 квітня 2021 року
м. Харків

справа №  628/6/2
провадження № 22-ц/818/2113/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Хорошевського О.М., Яцини В.Б., 
за участю секретаря – Кравченко О.О.,
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 , 
заінтересована особа - Куп`янсько-Шевченківський об`єднаний міський військовий комісаріат, 

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 – представника ОСОБА_1 на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2021 року в складі судді Волчек О.О.,

у с т а н о в и в :

В січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Куп`янсько-Шевченківський об`єднаний міський військовий комісаріат. 

Заява мотивована тим, що він проходив військову службу в складі діючої армії  у період бойових дій та під час  виконання  інтернаціонального обов`язку на території Республіці Афганістан. Згідно з військовим квитком  серії  НОМЕР_1  він проходив службу в в/ч  НОМЕР_2  з  07 березня 1984 pоку по 09 грудня 1985 року. Однак на сторінці 7 військового квитка міститься виправлення щодо періоду участі у бойових діях, а саме зазначено «07 березня 1984 року по 09 грудня 1995 року».
В вересні 2020 року він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримав довідку, в якій зазначено, що він проходив військову службу у періоди з 16 лютого 1984 року по 20 листопада 1984 року, з 26 листопада 1984 року по 04 лютого 1985 року та 07 лютого 1985 року по 29 квітня 1985 року.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив встановити, що запис у військовому квитку НОМЕР_1 від 04 листопада 1983 року на сторінці № 7 дійсно засвідчує факт його участі в бойових діях в Республіці Афганістан з 07 березня 1984 року до 09 грудня 1985 року включно.

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури. 

18 січня 2021 року ОСОБА_2 – представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт участі ОСОБА_1 в бойових діях вже встановлено та не оспорюється, що підтверджується свідоцтвом учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 19 серпня 2020 року. Зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до суду у зв`язку з виправленням описки в записі на сторінці № 7 військового квитка серії НОМЕР_1 , отже дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 

Куп`янсько-Шевченківський об`єднаний міський військовий комісаріат ухвалу суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої  статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 приймав участь в бойових діях в Республіці Афганістан в період з 07 березня 1984 pоку по 09 грудня 1985 року, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 на сторінці 24 (а. с. 12).

Відповідно до довідки Куп`янського міського військового комісаріату Міністерства оборони України від 08 вересня 2020 року № 9, ОСОБА_1 проходив військову службу в складі діючої армії бойових дій, у тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку на території Республіки Афганістан, у період з 16 лютого 1984 року по 20 листопада 1984 року, з 26 листопада 1984 року по 04 лютого 1985 року та 07 лютого 1985 року по 29 квітня 1985 року, в/ч НОМЕР_2 (а. с. 14). 

Звертаючись до суду з заявою в порядку окремого провадження заявник просив встановити факт, що запис у військовому квитку серії НОМЕР_1 від 04 листопада 1983 року на сторінці № 7 дійсно засвідчує факт його участі в бойових діях в Республіці Афганістані з 07 березня 1984 року до 09 грудня 1985 року включно.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У частинах першій та другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
В порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.
Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Разом з цим, у справі за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, на загальних підставах з`ясовуються питання про підсудність та юрисдикційність, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
Згідно частини 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн -військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).
Перелік держав, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.
Переліком держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що Республіку Афганістан віднесено до переліку держав, на території якої в період з квітня 1978 року до грудня 1989 року проходили бойові дії.
Проте, відповідно до вимог чинного законодавства встановлено та визначено порядок щодо встановлення участі в бойових діях.
Зокрема, для виконання вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», постанов Кабінету Міністрів України   від 12 травня 1994 року № 302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» (із змінами), від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», від 13 січня 1995 року № 16 «Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та від 20 серпня 2014 року № 413 «Про затвердження Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» - Міністерством оборони України видано наказ від 07 травня 2015 року № 200 «Про затвердження Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків «Ветеран війни - учасник бойових дій» та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості», реєстрація у Міністерстві юстиції України 14 травня 2015 року за № 531/26976 (далі - Положення).
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня   1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» містяться роз`яснення про те, що суди при вирішенні питання про підвідомчість справи мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено не судовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.
Законодавством передбачено порядок встановлення факту перебування на території держав, де проводилися бойові дії та встановлення відповідного статусу для осіб, що є учасниками таких подій. Зокрема, на комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, звільнених зі Збройних Сил, колишніх партизанів та підпільників - за місцем їх реєстрації (пункт 9 Положення).
Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року в справі № справа № 212/5929/17 (провадження № 61-45501св18).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відмовляючи у відкриті провадження, суд першої інстанції правильно встановив, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.
Керуючись ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – представника ОСОБА_1  залишити без задоволення.

Ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2021 року  залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 19 квітня 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді О.М.Хорошевський 

В.Б.Яцина