Ухвала
Іменем України 
26 квітня 2021 року
м. Київ
справа №337/4018/19
провадження № 51-2064 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого 
ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 лютого 2021 року щодо ОСОБА_4 , 
встановив:
За вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2020 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за пунктом 4 частини 2  статті 115 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Ухвалою Запорізького апеляційного  суду від 10 лютого 2021 року вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2020 року залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з вказаними судовими рішеннями. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак вказаних вимог кримінального процесуального закону захисник не дотримався. 
Зокрема, захисник у касаційній скарзі фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій. Тобто, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставин кримінального провадження та неповноту судового розгляду, що згідно зі 
статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.  
Крім того захисник, посилаючись на те, що в обвинувальному вироку наведені такі докази, як показання потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_7 та 
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , однак не зазначає як ці докази вплинули на незаконність судових рішень та не вказує на недопустимість цих доказів.
 
Тобто, у касаційній скарзі захисник  має вказати на конкретні порушення закону, що може бути підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції. 
 
Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд
 
постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 
10 лютого 2021 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.
 
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                              ОСОБА_3