ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року 
м. Черкаси 

Справа № 711/3894/19		
Провадження № 22-ц/821/250/21		
Категорія: 305010900 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Карпенко О.В.  
суддів: Василенко Л.І., Єльцова В.О.
секретаря: Анкудінова О.І.
учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкасиапеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_2 – адвокатом Манзар Тетяною Володимирівною на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2020 року (ухваленого в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Позарецької С.М., повний текст судового рішення виготовлений 14 грудня 2020 року) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

13 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до  ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Позов обґрунтований тим, що 28 жовтня 2018 року у м. Черкаси по вул. Надпільній,292 внаслідок порушення ОСОБА_2 , який керував автомобілем ВАЗ 211440 д.н.з. НОМЕР_1 Правил дорожнього руху, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачеві, як власнику автомобіля Volksvagen Jetta д.н.з. НОМЕР_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 21 липня 2018 року, була спричинена матеріальна шкода у вигляді вартості витрат, необхідних для проведення відновлювального ремонту автомобіля.
Позивач вказує, що за результатами експертного авто-товарознавчого дослідження було складено висновок №105/18 від 19 листопада 2018 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля VW JETTA реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП складає 296 046,12 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням експлуатаційного зносу деталей, що підлягають заміні складає 116 791,85 грн.
26 грудня 2018 року постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Дана постанова оскаржена не була і вступила в законну силу.
Позивач вказує, що на його картковий рахунок, в порушення вимог ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», без проведення із ним попереднього узгодження страхової виплати, від «НАСК «ОРАНТА» надійшло страхове відшкодування у сумі 47 366,82 грн.
Листом від 31 січня 2019 року за №09-02-16/920 «НАСК«ОРАНТА» на адвокатський запит щодо визначення підстав для проведення розрахунку суми страхового відшкодування, позивача було повідомлено про те, що дане відшкодування здійснено з урахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу. Аналогічну відповідь було надано на заяву позивача до представництва «НАСК «ОРАНТА» в м. Черкаси листом від 12 березня 2019 року. 
Різниця між визначеною висновком авто-товарознавчого дослідження №105/18 від 19 листопада 2018 року (116 791,85 грн.) та виплаченим страховим відшкодуванням (47 366,82 грн.) становить 69 425,03 грн.
Позивач вказує, що 15 лютого 2019 року ним на адресу ОСОБА_2 було направлено вимогу про добровільне відшкодування до 28 лютого 2019 року спричиненої внаслідок винних дій відповідача шкоди. Відповідно до повідомлення про поштове відправлення вказаний лист був отриманий відповідачем 16 лютого 2019 року, проте, залишений ОСОБА_2 без реагування.
Також ОСОБА_1  в позовній заяві зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано і моральної шкоди, оскільки під час ДТП мало місце спричинення його дружині ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, а саме струс головного мозку, дисторзія зв`язок шийного відділу хребта. Враховуючи негативні вимушені зміни в житті позивача, їх тривалість, необхідність прикладення додаткових зусиль для відновлення попереднього стану, позивач оцінює спричинені йому збитки немайнового характеру в розмірі 10 000,00 грн.
Враховуючи вищенаведене, а також приймаючи до уваги той факт, що відповідачем не вчинено жодної дії щодо добровільного відшкодування завданої його діями шкоди, ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із відповідним позовом та просив суд постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду і понесені витрати внаслідок ДТП на загальну суму 72 545,03 грн., моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. та понесені судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди: витрати, необхідні для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу Volksvagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_2 в розмірі 59275,52 грн., поштові послуги – 197,00 грн., а всього – 59472, 52 грн.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 8000,00 грн.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1253,38 грн. 
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Відмовлено ОСОБА_2 у стягненні із ОСОБА_1 понесених витрат на правничу допомогу адвоката.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що відповідач, який є винним у вчиненні ДТП 28 жовтня 2018 року, повинен сплатити позивачеві, який є потерпілим внаслідок ДТП, різницю між фактичним розміром шкоди і проведеною страховою виплатою (страховим відшкодуванням), оскільки ця різниця викликана, зокрема законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме необхідністю врахування зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.
Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди - 10000 грн. є дещо завищеним, у зв`язку із чим суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову і стягнення, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, в рахунок відшкодування спричиненої позивачеві моральної шкоди 8000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 04 січня 2021 року, представник ОСОБА_2  – адвокат Манзар Т.В., не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  вважаючи його необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, просила скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2020 року, та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені по справі витрати на правничу допомогу. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга представника ОСОБА_2  – адвоката Манзар Т.В., зокрема мотивована тим, що суд першої інстанції визнав вартість матеріального збитку без урахування коефіцієнту фізичного зносу тоді, як позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача різниці між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням експлуатаційного зносу деталей та страховою виплатою. 
Також зазначає, що обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика і сумою виплаченого страхового відшкодування. 
Крім того, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції не взяв до уваги, що ліміт страхової компанії за заподіяну шкоду майну потерпілого становить 100 000,00 грн. (за мінусом франшизи, яка становить 0 грн.), в той час коли 03 січня 2019 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснила виплату страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування від 20 грудня 2018 року у розмірі лише 47 604,84 грн. на рахунок позивача, що підтверджується листом № 09-02-16920 від 31 січня 2019 року.
Також, моральна шкода в сумі 8000,00 грн., стягнута судом з відповідача є завищеною та не відповідає моральним стражданням та переживанням, яких позивач зазнав внаслідок ДТП та не підлягає стягненню з відповідача, а повинна бути компенсована за рахунок страхової компанії, оскільки позивач обґрунтовує моральну шкоду отриманням тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, що є страховим випадком.

Відзив на апеляційну скаргу 

19 лютого 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_4   надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він,  вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просив суд апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Манзар Т.В. залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2020 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 28 жовтня 2018 року сталася дорожньо - транспортна пригода за адресою: м.Черкаси, вул. Надпільна, 292. Порушення відповідачем ОСОБА_2 . Правил дорожнього руху, який керував автомобілем ВАЗ 211440 д.н.з. НОМЕР_1 , спричинило позивачеві ОСОБА_1 , як власнику автомобіля Volksvagen Jetta д.н.з. НОМЕР_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 21 липня 2018 року, матеріальну шкоду у вигляді вартості витрат, необхідних для відновлювального ремонту автомобіля, оскільки внаслідок ДТП транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.
На момент ДТП автомобіль ВАЗ 211440 д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 06 грудня 2017 року, перебував у власності відповідача ОСОБА_2 (т.1 а.с.10).
Цивільна відповідальність відповідача, як власника наземного транспортного засобу ВАЗ 211440 д.н.з. НОМЕР_1 , застраховано Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на підставі договору №АК 9662536 від 15 грудня 2017 року на період з 06 січня 2018 року по 05 січня 2019 року.
Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 грудня 2018 року (справа №711/10230/18) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням штрафу в сумі 340 грн.00 коп. Вказане судове рішення набрало законної сили (т.1 а.с.11).
29 жовтня 2018 року позивачем подано заяву у представництво «НАСК «Оранта» (м.Черкаси, вул. Пастерівська, 3) та надано документи для проведення виплати страхового відшкодування, що визначені ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначені у страховому акті.
Відповідно до страхового акту № ОЦВ-18-23-14534/1 від 20 грудня 2018 року та розрахунку страхового відшкодування, за якими визначено: дійсна вартість ТЗ, належного позивачеві (потерпілому) – 180 000,00 грн.; страхова сума за договором – 100 000,00 грн.; розмір збитку для розрахунку страхового відшкодування визначається згідно із ремонтною калькуляцією; знос ТЗ на день страхового випадку 70%; вартість відновлювального ремонту (без врахування зносу деталей, що замінюються) – 106 380,36грн.; вартість деталей, що замінюються, без врахування зносу – 84 679,31 грн., вартість деталей, що замінюються з врахуванням зносу – 25 403,79 грн.; вартість ремонтних робіт – 10 026,00 грн.; вартість матеріалів, що використовується для відновлювального ремонту – 11 675,05 грн.; розмір матеріального збитку (з врахуванням зносу деталей, що замінюються) – 47 104,84 грн.; вартість евакуатора, сплаченої страхувальником – 500,00 грн.; франшиза – 0грн. Отже, загальна сума страхового відшкодування склала 47 604, 84грн. (т.1 а.с.48 та зв.).
Також, страховою компанією надана ремонтна калькуляція № НОМЕР_2 від 22 листопада 2018 року, яка підтверджує наведені у розрахунку страхового відшкодування дані (т.1 а.с.49-50).
Відповідно до листа НАСК «ОРАНТА» від 31 січня 2019 року №09-02-16/920 та аналогічного листа від 12 березня 2019 року №09-02-16/2153, 03 січня 2019 року було здійснено на користь позивача виплату страхового відшкодування у розмірі 47 604,84грн. (47 104,84грн. + 500грн. вартість евакуатора) на рахунок у банківській установі (т.1 а.с. 47, 59).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга, подана представником ОСОБА_2  – адвокатом Манзар Т.В. не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України). 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
 
Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу, ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.
Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплачених страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року, провадження № 6-691цс15, постанова Верховного Суду України від 11 грудня 2019 року, провадження № 61-1819св17).
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного суду від 21 лютого  2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) та 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20)
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Оскільки, як вбачається із наявних матеріалів справи, вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням належному йому автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу страховою компанією розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Відносини між ОСОБА_2 та ПАТ «НАСК «ОРАНТА», яким було застраховано автомобіль ВАЗ 211440 д.н.з. НОМЕР_1 , регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням коефіцієнту зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, про що обгрунтовано зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні.
Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, приймає за основу ремонтну калькуляцію № НОМЕР_2 від 22 листопада 2018 року, використану ПАТ «НАСК «ОРАНТА» при визначенні страхового відшкодування, з яким ОСОБА_1 погодився та не оспорював у встановленому порядку.
Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача, в матеріалах справи відсутні.
Так, згідно із ремонтною калькуляцією № СА3997ВК від 22 листопада 2018 року, вартість відновлювального ремонту склала 106 380,36 грн., а вартість матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) 47 104,84 грн.
Страховиком виплачено ОСОБА_1 47 604,84 грн. (із розрахунку 47 104,84 грн. майнового збитку з урахуванням вартості евакуатора – 500,00 грн.).
Таким чином розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 59 275,52 грн. із розрахунку: 106 380,36 грн. - 47 104,84 грн.
Щодо незгоди особи, що подала апеляційну скаргу в частині вирішення судом першої інстанції позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд зазначає наступне.
За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, правильно виходив з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог.
Визначаючи конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, значні негативні зміни в житті ОСОБА_1 та необхідність прикладення ним суттєвих додаткових зусиль для відновлення попереднього стану, при цьому, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.
Також є необгрунтованими посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено в стягненні із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , понесених відповідачем витрат на правничу допомогу адвоката, оскільки, вирішуючи питання щодо стягнення даних витрат, суд першої інстанції об`єктивно зазначив, що відповідачем та його представником не було доведено той факт, що послуги з правничої допомоги були надані адвокатом саме за тим договором, який був наданий суду під час вступу адвоката в справу в якості представника ОСОБА_2 , при відсутності будь-яких доказів наявності декількох договорів, укладених з метою надання правничої допомоги між ОСОБА_2 та адвокатом Манзар Т.В.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - адвоката Манзар Т.В., фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції з їх оцінкою.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Інші  наведені представником ОСОБА_2 – адвокатом Манзар Т.В. в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження суду першої інстанції з наданням належної правової оцінки всім фактичним обставинам даної справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами не вбачає. 

 Керуючись ст.ст.258, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_2 – адвокатом Манзар Тетяною Володимирівною – залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП – залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції – залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча                   О.В. Карпенко

Судді                                                                  В.О. Єльцов
       
        Л.І. Василенко

                                       
                                
/повний текст постанови суду виготовлений 12 квітня 2021 року/