ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа №826/3857/17                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року                                                                      м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді                                                                      Ключковича В.Ю.,
суддів                                                                                          Грибан І.О.,
                                                                                                    Парінова А.Б.,
за участю 
секретаря судового засідання                                                            Вітчинкіної К.О.,
представника позивача                                                            Демченко М.М.,
представника відповідача 1 (МЮ України)                                        Суботи О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Національні інформаційні системи», Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Нотаріальна палата України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 з позовом до Міністерства юстиції України, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Нотаріальна палата України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та просила суд: 
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 09.02.2017 №324/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень»;
- визнати протиправним та скасувати висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України від 16.12.2016;
- зобов`язати ДП «Національні інформаційні системи» розблокувати приватному нотаріусу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.11.2017 позов в частині позовних вимог про зобов`язання ДП «Національні інформаційні системи» розблокувати приватному нотаріусу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно залишено без розгляду. Вказана ухвала не оскаржена сторонами у справі та згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень набрала законної сили 12.01.2018.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.02.2019, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2019 адміністративний позов приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Національні інформаційні системи», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Нотаріальна палата України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 09.02.2017 №324/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.04.2016 №29366488, №29366399, №29366436, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1
Постановою Верховного Суду від 30.11.2020 касаційну скаргу Міністерства юстиції України задоволено частково: рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.02.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2019 скасовано та направлено справу на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.
У вказаній постанові Верховний Суд вказав про наступне: «судами попередніх інстанцій надано оцінку оскаржуваному наказу в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 квітня 2016 року №29366488, №29366399, №29366436, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 Разом з тим, судами попередніх інстанцій не надано оцінку, яким чином скасування вказаних реєстраційних дій порушує права позивачки. В свою чергу, позивачкою не наведено доводів та не надано доказів порушення оскаржуваною частиною наказу МЮУ її прав та інтересів.
Верховний Суд зазначає, що позивач повинен довести, що він є потерпілим від порушення з боку суб`єкта владних повноважень, зокрема має місце безпосередній негативний суттєвий вплив порушення на позивача або обґрунтована ймовірність негативного впливу на позивача у майбутньому. З`ясування існування факту порушення прав, законних інтересів та матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується.
Судами не з`ясовано, які саме права, законні інтереси позивачки порушуються спірним наказом відповідача, в оскаржуваній частині.
Таким чином, Верховний Суд констатує порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.»
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.04.2021 адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 09 лютого 2017 року №324/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 квітня 2016 року №29366488, №29366399, №29366436, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1; в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.04.2021 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині, в іншій частині оскаржуване рішення просить залишити без змін.
Відповідач 1 вказує, що під час проведення державної реєстрації прав власності, а саме - договорів купівлі-продажу майнових прав на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , укладених між ТОВ «ПГ Інвест» та фізичними особами, позивач не врахувала обставин перебування зазначеного нерухомого майна в іпотеці ПАТ «Ощадбанк», не зупинила процедуру реєстрації та зареєструвала права власності без документу, що підтверджує згоду іпотекодержателя на відчуження майнових прав, чим порушила права ПАТ «Ощадбанк».
Міністерство юстиції вважає оскаржуваний висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України обґрунтованим, а отже прийнятий в подальшому наказ Міністерства юстиції України від 09.02.2017 №324/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» правомірним.
Крім того, відповідач 1 вважає, що частина наказу МЮ України від 09.02.2017 №324/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», якою скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.04.2016 року №29366488, №29366399, №29366436, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 не зачіпає прав позивача.
04.06.2021 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Позивач повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє аргументи відповідача 1, наведені в апеляційній скарзі.
Позивач вказує, що оскаржуваний наказ станом на час подання даної позовної заяви порушував її право на здійснення професійної діяльності, оскільки обмежував її доступ до Державного реєстру речових прав та їх обтяжень.
Також, позивач зазначає, що вагомою підставою для скасування оскаржуваного наказу є пропуск строку звернення ПАТ «Ощадбанк» з відповідною скаргою, крім того, позивач наводить аргументацію щодо правомірності вчинення нею реєстраційних дій.
11.06.2021 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Нотаріальна палата України підтримує правову позицію позивача у даній справі та просить залишити апеляційну скаргу Міністерства юстиції України без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Інші учасники даної справи правом на подання відзивів на апеляційну скаргу чи письмових пояснень не скористались.
В судове засідання 23.06.2021 прибули представник позивача та представник відповідача. Інші сторони про судове засідання були повідомлені належним чином, втім не прибули до апеляційного суду, клопотань про відкладення розгляду чи оголошення перерви у розгляді справи не подавали. Представники сторін вважали за можливе здійснювати розгляд справи за даної явки. Представники надали свої пояснення та обґрунтування своєї правової позиції у даній справі.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, 10.10.2016 до Міністерства юстиції України надійшла скарга ПАТ «Державний ощадний банк України» на дії та рішення державного реєстратора ОСОБА_1 у зв`язку з реєстрацією права власності на квартири № НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .
За результатами розгляду зазначеної скарги Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації МЮ України складено висновок від 16.12.2016, яким встановлено, що 31 січня та 24 лютого 2014 року ТОВ «ПГ Інвест» на підставі іпотечних договорів №190 та №444, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, передано в іпотеку АТ «Ощадбанк» майнові права на нерухоме майно, будівництво якого не завершено, на квартири, що будуються за адресою: АДРЕСА_6 , зокрема, на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 . Права скаржника у результаті прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №29366399 станом на час розгляду скарги не порушені, оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 було припинено.
Іпотека та заборона відчуження на зазначені об`єкти зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
На час розгляду скарги будівництво багатоповерхового житлового будинку за зазначеною адресою завершено, об`єкт введений в експлуатацію.
09.09.2016 ТОВ «ПГ Інвест» звернулося з листом до ПАТ «Ощадбанк» щодо внесення змін до іпотечних договорів в частині зміни опису предмета іпотеки з майнових прав на повноцінні об`єкти нерухомого майна в збудованому будинку, у якому також було зазначено про оформлення права власності на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .
У той же день з інформації, отриманої з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, скаржнику стало відомо, 21.04.2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_1 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №29366488, на підставі якого зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , №29366460 на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 , №29366436 на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_3 .
За висновками Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації МЮ України державна реєстрація права власності за фізичними особами відбулася без згоди іпотекодержателя, що є порушенням прав заявника. На підтвердження зазначених обставин, Комісією наведено також, що приватним нотаріусом ОСОБА_1 на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.04.2016 №29366488, №29366460, №29366399, №29366436 до розділів, відкритих на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , зі спеціального розділу були перенесені записи про іпотеку №№14965487, 14965668, 14965575, 14965799 та обтяження №№14963602, 14963824, 14963749, 14963927, погашені записи про іпотеку №№4799204, 4799246, 4533753, 4533829 та обтяження №№4780402, 4780438, 4531075, 4533409 у спеціальному розділі.
Отже, за наявності підстав для прийняття рішень, передбачених статтями 23, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за висновками Комісії приватним нотаріусом ОСОБА_1 були прийняті рішення про реєстрацію прав власності, які підлягають скасуванню з вищезазначених підстав.
Наказом МЮ України від 09.02.2017 №324/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» частково задоволено скаргу ПАТ «Державний ощадний банк» від 04 жовтня 2016 року №55/2-01/1694-5418/2016-00/вих.:
- скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 квітня 2016 року №29366488, 29366399, 29366436, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1;
- відмовлено у задоволенні скарги ПАТ «Державний ощадний банк» від 04 жовтня 2016 року №55/2-01/1694-5418/2016-00/вих. у частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 квітня 2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1;
- тимчасово заблоковано доступ приватного нотаріуса ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на шість місяців.
Позивач не погоджуючись із Наказом МЮ України від 09.02.2017 №324/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та висновком Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України від 16.12.2016, вважаючи свої права порушеними звернувся з даним позовом до суду. Також просила зобов`язати ДП «Національні інформаційні системи» розблокувати приватному нотаріусу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
В подальшому позивач клопотала про відкликання позовної заяви в частині вимоги про зобов`язання Державного підприємства «Національні інформаційні системи» розблокувати приватному нотаріусу Київського міського округу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим залишити позов в цій частині без розгляду. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.11.2017 позовні вимоги у вказаній частині залишені без розгляду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що на момент звернення до приватного нотаріуса ОСОБА_1 заявників із заявами та документами щодо реєстрації за ними права власності на новоутворене нерухоме майно (квартири), нею, як державним реєстратором, було вжито належних заходів для пошуку інформації про наявність іпотеки та заборони відчуження, складено довідку відповідно до отриманих відомостей, з яких не вбачалося таких заборон, а отже у позивача не виникло підстав, передбачених частиною першою статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для обґрунтованої відмови у державній реєстрації прав власності або для зупинення процесу реєстрації прав власності.
Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки скаржник ПАТ «Державний ощадний банк України» був учасником щонайменше двох судових процесів, пов`язаних з оскарженням реєстраційних дій за об`єктами нерухомості, провадження за якими відкриті у липні та серпні 2016 року, пропустив строк звернення зі скаргою, звернувшись з такою лише в жовтні 2016.
Відтак, на думку суду першої інстанції, оскаржуваний наказ не відповідає вимогам ст. 2 КАС України.
Суд першої інстанції вважає, що станом на час звернення позивача до суду доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно останній було заблоковано. Такий доступ був вже відновлений під час розгляду та вирішення адміністративної справи по суті, а висновки, які стали підставою прийняття оскаржуваного наказу, у тому числі наявність/відсутність протиправності дій позивача при здійсненні реєстраційних дій прямо свідчить про порушення її прав та охоронюваних законом інтересів.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши в судовому засіданні думку представників сторін, враховуючи Постанову Верховного Суду від 30.11.2020 у даній справі, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Сторонами у справі не заперечується, що пункт Наказу МЮ України від 09.02.2017 №324/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким тимчасово заблоковано доступ приватного нотаріуса ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на шість місяців вже втратив свою дію щодо позивача, а відповідна позовна вимога у справі №826/3857/17 залишена ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.11.2017 без розгляду за клопотанням позивача, отже спір у відповідній частині вимог судом не розглядався.
Щодо наявності чи відсутності порушення прав чи інтересів позивача іншою частиною оскаржуваного наказу, колегія суддів зазначає наступне.
Частина 2 ст. 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч. 1 ст. 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, у своєму рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
Системний аналіз положень статей Конституції України та КАС свідчать, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи у публічно-правових відносинах.
За своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.
Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі №1-10/2004, згідно з яким поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Ознаки, притаманні законному інтересу, також визначені у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі №1-10/2004.
Поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.
Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: «Дозволено все, що передбачено у законі», а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: «Дозволено все, що не забороняється законом».
Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість.
Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.
Враховуючи вимоги статей 2 та 5 КАС України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.
Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту.
Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду: а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися); б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі); г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.
З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №34 висновки ЄСПЛ є джерелом права.
При з`ясуванні статусу позивача як «потерпілого», суд керується практикою Європейського суду з прав людини. Поняття «потерпілий» має автономне значення (не залежить від національного законодавства) і має значення лише для цілей застосування Конвенції. Водночас, підходи ЄСПЛ мають важливе методологічне значення для розвитку практики національних судів.
Відповідно д ст. 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає: a) що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви; b) що заявник не зазнав суттєвої шкоди, якщо тільки повага до прав людини, гарантованих Конвенцією і протоколами до неї, не вимагає розгляду заяви по суті, а також за умови, що на цій підставі не може бути відхилена жодна справа, яку національний суд не розглянув належним чином.
Отже, право особи на звернення до ЄСПЛ пов`язане з наявністю у неї статусу жертви (потерпілого). Слово «жертва» в контексті ст. 34 Конвенції означає особу або осіб, яких прямо або опосередковано торкнулося стверджуване порушення. Отже, ст. 34 стосується не тільки безпосередньої жертви або жертви стверджуваного порушення, але також непрямих жертв, яким порушення заподіяло б шкоду або які б мали дійсну і особисту зацікавленість в тому, щоб воно припинилося (Валліанатос та інші проти Греції [ВП], №29381/09 та №32684/09, п. 47, від 07.11.2011).
Щоб мати можливість подати скаргу відповідно до ст. 34, заявник повинен бути здатним довести, що оскаржуваний захід «зачіпає його безпосередньо» (Тенасє проти Молдови [ВП], №7/08, п. 104, від 27.04.2010, Берден проти Сполученого Королівства [ВП], №13378/05, п. 33, від 29.04.2008).
Суд також визнав, що заявник може вимагати статус жертви порушення Конвенції, якщо він чи вона знаходяться під дією (охоплені) законодавства, яке дозволяє вживати таємні заходи спостереження, а також, якщо відсутні засоби правового захисту (Роман Захаров проти Росії [ВП], №47143/06, пп. 173-178, від 04.12.2015). Проте для того, щоб мати можливість претендувати на статус жертви в такій ситуації, заявник повинен надати обґрунтовані і переконливі докази вірогідності того, що порушення, що впливає на нього або неї особисто, буде мати місце; одних підозр або припущень недостатньо (Сенатор Лайнс GmbH проти Австрії, Бельгії, Данії, Фінляндії, Франції, Греції, Ірландії, Італії, Люксембургу, Нідерландів, Португалії, Іспанії, Швеції та Великої Британії [ВП] (ухв.), №56672/00, від 10.03.2004).
Суд також підкреслює, що Конвенція не передбачає подання actio popularis з метою тлумачення прав, які вона містить, або дозволу фізичним особам оскаржити положення внутрішньодержавного права тільки тому, що вони вважають, не перебуваючи під прямим впливом такого положення, що воно може суперечити Конвенції (Аксу проти Туреччини [ВП], №4149/04 та №41029/04, п. 50, від 15.12.2012, Берден проти Сполученого Королівства [ВП], №13378/05, п. 33, від 29.04.2008).
З наведеного випливають такі ознаки «потерпілого» від порушення законного інтересу: а) безпосередньо йому належить законний інтерес, на захист якого подано позов; б) має місце безпосередній негативний вплив порушення на позивача або обґрунтована ймовірність негативного впливу на позивача у майбутньому. Зокрема, якщо позивач змушений змінити свою поведінку або існує ризик бути притягнутим до відповідальності; в) негативний вплив є суттєвим (зокрема, позивачеві завдано шкоду); г) існує причинно-наслідковий взаємозв`язок між законним інтересом, оскаржуваним актом та стверджуваним порушенням.
Зазначені критерії не мають застосовуватись механічно та негнучким способом. Суд повинен захищати усе розмаїття законних інтересів особи, а тому у кожній конкретній справі дослідження інтересу особи через призму наведених критеріїв буде слугувати гарантією захисту таких інтересів.
Зі змісту наведеного випливає, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки: а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; в) є визначеним оскільки благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»); д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.
Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є: а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права; б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача оскільки це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України; в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу (наприклад, заборона оскаржувати рішення дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя особою, яка подала скаргу на суддю); г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності); д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.
Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №522/3665/17.
Звертаючись до суду із позовом, у даній справі, ОСОБА_1 вказувала про те, що оскаржуване рішення та висновок, зокрема, перешкоджають їй здійснювати свою діяльність, оскільки вона не має доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Аналогічні тези містить і відзив позивача на апеляційну скаргу.
Верховний Суд України у своїй постанові від 11.11.2015 у справі №2а-2885/12/1470 висловив правову позицію, що право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.
Позивач оскаржив рішення, яке є правовим актом індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов`язки тільки для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано.
Право на захист це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього. Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивачів, прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останніх і права на захист, тобто, права на звернення із адміністративним позовом.
Отже у разі встановлення обставин, що свідчать про очевидну відсутність законного інтересу (матеріально-правової заінтересованості), адміністративний суд не має юрисдикції для розгляду справи.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вказав, що спірний наказ прийнято відносно позивача, підстави його прийняття, за висновком суду першої інстанції є протиправними, на момент подачі позовної заяви негативні наслідки у вигляді обмеження доступу до реєстру були наявні та перестали існувати лише під час розгляду справи, а отже наявне порушення прав та законних інтересів позивача.
Колегія суддів погоджується, що на момент подані даного позову оскаржуваний наказ дійсно обмежив доступ позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, втім на даний час дія такого обмеження вичерпала свою юридичну силу, що і було підтверджено самим позивачем, шляхом бажання залишити без розгляду таку вимогу свого позову. 
Колегія суддів звертає увагу, що з`ясування наявності чи відсутності порушених прав та інтересів має передувати розгляду справи по суті.
Як вказав Верховний Суд у постанові від 28.05.2020 по справі №640/11643/19, встановлення відсутності матеріально-правової заінтересованості позивача є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.
У вказаному рішенні суд касаційної інстанції також наголосив на тому, що з`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскарженого рішення.
Колегія суддів вважає, що на даний час наказ Міністерства юстиції України від 09.02.2017 №324/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», який і є предметом спору, ніяким чином не зачіпає прав та охоронюваних законом інтересів Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, а навпаки його скасування на даній стадії може порушити права інших учасників справи.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову в цій частині, оскільки права та інтереси позивача у межах спірних правовідносин на даний час, з урахуванням залишення без розгляду частини позовних вимог, наказом Міністерства юстиції України від 09.02.2017 №324/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» не порушені, що виключає можливість їх захисту судом.
Оскільки в іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами у справі не оскаржене, колегія суддів не вважає за можливе надавати оцінку оскаржуваному рішенню в цій частині та вважає за необхідне залишити таку без змін.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, призвело до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині оскаржуване рішення - слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 09 лютого 2017 року №324/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 квітня 2016 року №29366488, №29366399, №29366436, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1
В задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 09 лютого 2017 року №324/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 квітня 2016 року №29366488, №29366399, №29366436, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 - відмовити.
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 червня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                      В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                          І.О. Грибан

                                                                                                    А.Б. Парінов