КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 760/24645/20                                                         Постанова винесена суддею Кушнір С.І.
Провадження № 33/824/487/2021
Категорія: ст. 471 МК України
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
17 лютого 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю представника Київської митниці Держмитслужби Келеберденка В.В. та захисника Шепеленко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про порушення митних правил стосовно
ОСОБА_1 , громадянина Єгипту, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , навчається в Донецькому національному медичному університеті (м. Кропивницький), 
за апеляційною скаргою представника Київської митниці Держмитслужби Клімова Сергія Георгійовича на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року
в с т а н о в и в:
 
Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року  ОСОБА_1 визнано винним у порушенні митних правил, передбачених ст. 471 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп.
Вилучені відповідно до протоколу про порушення митних правил №1575/10000/20 від 07 жовтня 2020 року кошти в сумі 2 300 доларів США повернуто  ОСОБА_1 .
 
Як встановив суддя місцевого суду, 07 жовтня 2020 року о 09 год 44 хв на митний контроль поступив громадянин Єгипту ОСОБА_1 , який прилетів з Єгипту, м. Каїр, авіарейсом PS 398 авіакомпанії «МАУ», та своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого коридору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто своїми діями засвідчив факти, що мають юридичне значення.
Перетин пасажиром «зеленої лінії», згідно Наказу Міністерства Фінансів України № 671 від 03.08.2018 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті», яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю ним обрано «зелений коридор», і декларування здійснюється шляхом вчинення дій. Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю.
При усному опитуванні було встановлено, що громадянин Єгипту ОСОБА_1 має 6000 доларів США, а під час огляду у нього було виявлено готівку в розмірі 14 100 доларів США, що знаходились у внутрішній його кишені куртки. Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянина Єгипту ОСОБА_1 , вказана валюта належить: 10 800 доларів США йому особисто, 3 300 доларів США - ОСОБА_2 , його знайомому, що навчається разом з ним.
На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз`яснення митних правил та порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не звертався та для декларування готівкових коштів на «червоний коридор» не звертався. 
Пасажир обрав проходження митного контролю «зеленим коридором», де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, яка є меншою еквіваленту 10 000 євро.
З виявленої суми пасажиру було пропущено 11 800 доларів США (що за курсом НБУ станом на 07 жовтня 2020 року становить 9 996 євро). За протоколом про порушення митних правил вилучено 2 300 доларів США. 
Своїми діями громадянин Єгипту ОСОБА_1 під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, а саме, обравши формою проходження митного контролю - проходження через "зелений коридор", перемістив товари, на які законодавством України, а саме положеннями ч. 3 ст. 197 МК України, постанови Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 3, постанови Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 5 та безпосередньо п. 18 "Положення про заходи та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті" встановлені обмеження, отже вчинив правопорушення, передбачене ст. 471 МК України.
 
В апеляційній скарзі представник Київської митниці Держмитслужби Клімов С.Г., оспорюючи виключно висновки суду першої інстанції в частині незастосування до громадянина Єгипту ОСОБА_1 конфіскації предметів порушення митних правил, просить постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року скасувати в повному обсязі та прийняти нову, якою визнати  ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 МК України, накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн та конфіскувати предмети правопорушення митних правил - грошові кошти в сумі 2300 доларів США. 
На обґрунтування апеляційних вимог вказує, що конфіскація товарів, обмежених законодавством України до переміщення через митний кордон України, відповідно до ст. 471 МК України, є обов?язковим видом стягнення, який застосовується до осіб, які формою проходження митного контролю обрали проходження через «зелений коридор». Чинним законодавством України не передбачено можливості звільнення правопорушника від застосування щодо нього обов?язкового стягнення у тому числі й конфіскації предметів порушення митних правил.
За позицією апелянта, всупереч положенням ст.ст. 251, 252, 280 КУпАП, положенням міжнародних Угод, до яких приєдналась Україна, суд однобічно та упереджено підійшов до накладення стягнення у виді штрафу без застосування конфіскації обмежених до переміщення валютних цінностей, а тому постанова суду першої інстанції не відповідає меті адміністративного стягнення та не сприяє вихованню порушника в дусі додержання чинного законодавства України, що є підставою для її скасування.  
 
Заслухавши пояснення представника Київської митниці Держмитслужби Келеберденка В.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення захисника Шепеленко А.О. щодо апеляційного прохання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про порушення митних правил, вважаю апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 486 МК України, ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За змістом ч. 5 ст. 529 МК України порядок оскарження постанови суду (судді) у справах про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення. Отже, такий порядок застосовується відповідно до ст. 294 КУпАП, положеннями частини 7 якої визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
 
Враховуючи, що апеляційна скарга подана представником Київської митниці Держмитслужбилише в частині накладеного на ОСОБА_1 заходу адміністративного стягнення, за відсутності підстав для перегляду судового рішення з усіх вирішених у постанові питань, встановлені суддею місцевого суду фактичні обставини вчинення правопорушення, доведеність вини  ОСОБА_1 за ст. 471 МК України апеляційним судом не перевіряються, оскільки ніким із учасників судового розгляду не оспорюються. 
 
Що стосується рішення судді місцевого суду про незастосування конфіскації предметів порушення митних правил та повернення  ОСОБА_1 вилученої під час провадження в справі про порушення митних правил валюти, то доводи апеляційної скарги представника митниці щодо його неправомірності, є непереконливими. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 1 МК України законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Статтею ст. 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, і відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Також статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
За змістом ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до положень ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення за адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Санкцією ст. 471 МК України передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.
Згідно із ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
У рішенні в справі "Трегубенко проти України" ЄСПЛ зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар" (рішення щодо Брумареску, параграф 78).
У рішенні "Гирлян проти Росії", яким констатовано порушення державою ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, Суд повторює, що для того, щоб бути пропорційним, втручання повинно відповідати серйозності порушення і санкції з огляду на тяжкість злочину, за яке воно призначене для покарання - в даному випадку недотримання вимоги декларації - а не серйозність будь-якого передбачуваного порушення, яке насправді не було встановлено. При цьому Суд погодився, що конфіскація була надмірною та непропорційною переслідуваній законній меті, адже гроші були отримані на законних підставах, і така жорстка система не в змозі забезпечити необхідний справедливий баланс між вимогами загальних інтересів і захистом права людини на власність. Міра конфіскації поклала на заявника індивідуальне і надмірне навантаження і була неспіврозмірна скоєному злочину.
У рішенні "Садоча проти України", яким констатовано порушення державою ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, ЄСПЛ установив, що конфіскація всієї незадекларованої під час проходження митного контролю суми грошей наклала на заявника індивідуальний та надмірний тягар і була непропорційною до вчиненого правопорушення. У цій же справі ЄСПЛ встановив, що адміністративне правопорушення, у вчиненні якого заявника було визнано винним, полягало у недекларуванні ним суми готівки, яку він перевозив через митний кордон. У зв`язку з цим слід зазначити, що, дійсно, як вказав заявник, вивезення іноземної валюти з території України не було незаконним відповідно до українського законодавства. Дозволялося не лише вивезення валюти, але й сума, яка могла бути законно перерахована або, як у цій справі, фізично перевезена через митний кордон у випадку декларування, в принципі, не була обмежена на момент подій.
Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, ЄСПЛ виходить з оцінки забезпечення "справедливого балансу", дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції", п.п. 31, 34 рішення у справі "Ізмайлов проти Росії").
 
При розгляді справи про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 та накладенні на нього адміністративного стягнення суддею місцевого суду вказані вимоги закону були дотримані та з огляду на встановлені обставини обґрунтовано була застосована практика ЄСПЛ.  
 
Мотивуючи висновки про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_1 стягнення у виді конфіскації вилученої валюти, суддя виходив з того, що вказане додаткове стягнення покладає на  ОСОБА_1 індивідуальний надмірний тягар та не відповідає критерію пропорційності, тобто буде сприяти лише погіршенню матеріального становища правопорушника та ніяк не сприятиме його вихованню і попередженню вчиненню нових порушень.
Зокрема, у постанові суд зазначив, що правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 полягало у переміщенні через митний кордон не задекларованих митному органу грошових коштів, що підлягає обов`язковому декларуванню, при цьому шкода, яку він міг потенційно завдати державі, є незначною: він не ухилявся від сплати мита та інших зборів і не завдав державі іншої шкоди, якби він ввіз гроші не задекларувавши їх, органи влади лише не отримали б інформацію про те, що ці кошти опинилися на території держави. 
Крім того, суд встановив, що ці грошові кошти батько  ОСОБА_1 отримав від продажу сільськогосподарських земель на підставі угоди і надав йому для оплати за навчання, тобто вони мають легальне походження.
Такі обставини об`єктивно підтверджуються документами, наявними в матеріалах справи, зокрема даними довідки № 364/2020 від 16.11.2020 року, із якої слідує, що  ОСОБА_1 навчається в Донецькому національному медичному університеті з 16.01.2017 (а.с. 39) та угоди продажу сільськогосподарських земель від 12.09.2020 (а.с. 41) і не викликають жодних сумнівів у їх достовірності.
 
Отже, висновок суду про те, що конфіскація вилучених у ОСОБА_1 коштів буде непропорційною по відношенню до вчиненого ним правопорушення та становитиме для нього індивідуальний надмірний тягар, є правильним і на його спростування в апеляційній скарзі не наведено жодного доводу. 
За таких обставин вважаю, що застосоване до  ОСОБА_1 стягнення лише у виді штрафу відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства і необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції. А тому не вбачаю підстав для задоволення апеляційної скарги представника Київської митниці Держмитслужби.
Керуючись ст. ст. 527, 529 МК України, ст. 294 КУпАП, суддя,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби Клімова Сергія Георгійовича залишити без задоволення, а постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у порушенні митних правил, передбачених ст. 471 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн, а вилучені відповідно до протоколу про порушення митних правил №1575/10000/20 від 07 жовтня 2020 року кошти в сумі 2 300 доларів США повернуто ОСОБА_1 - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.   

 
Суддя Київського апеляційного суду                                            О.П. Павленко