ПОСТАНОВА 
Іменем України

16 червня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 941/1387/20
провадження № 22-ц/4809/1111/21 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Чельник О. І., Черненка В. В., 
секретар судового засідання Кравченко Я. С., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - за довіреністю ОСОБА_2 ,
відповідач - Державна установа "Петрівська виправна колонія (№ 49)",
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державної установи "Петрівська виправна колонія (№ 49)" на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 30 березня 2021 року у складі головуючого судді Колесник С. І.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
29.09.2020 ОСОБА_1 , від імені якого за довіреністю діє ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної установи "Петрівська виправна колонія (№ 49)" (далі ДУ «Петрівська ВК (49)»), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.61-62), просив стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в період з 05.05.202 по 10.09.2020 в розмірі 29315,71 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що Петрівським районним судом Кіровоградської області розглядалась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Петрівська виправна колонія (№49)» про визнання його звільнення протиправним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням від 05 травня 2020 року Петрівським районним судом Кіровоградської області, яке набрало законної сили 07 серпня 2020 року, задоволено позов ОСОБА_1 до Державної установи «Петрівська виправна колонія (№49)» та вирішено допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.
Усупереч вимогам законодавства відповідач не виконав негайно рішення суду в частині поновлення на роботі, а лише після відкриття виконавчого провадження 17.09.2020  наказом по Державній установі «Петрівська виправна колонія (№49)» від 11.09.2020 №239/ОС було поновлено ОСОБА_1 на роботі, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в розмірі 29315 грн 71 коп.
РішеннямПетрівського районного суду Кіровоградської області від 30 березня 2021 року позов задоволено. 
Стягнуто з Державної установи "Петрівська виправна колонія (№ 49)", код ЄДРПОУ 08563808, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в період з 05.05.2020 року по 10.09.2020 року в розмірі 29 315 грн. 71 коп.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, щоневчасне виконання відповідачем рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 05.05.2020 зумовлює стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в зв`язку зі спливом позовної давності. 
Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Відповідно до Положення про державну установу «Петрівська виправна колонія (№49)» у новій редакції, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1118/5 від 20.03.2020 державна установа «Петрівська виправна колонія (№49)» входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України, органом управління якої є Міністерство юстиції України. Виправна колонія є установою закритого типу та відповідно до діючого законодавства здійснює правозастосовні та правоохоронні функції. Згідно Положення про установу, структура та штат установи виконання покарань затверджується безпосередньо Міністерством юстиції України. Державна установа «Петрівська виправна колонія (№49)» є державною установою, яка фінансується за рахунок бюджетних коштів згідно з кошторисами та є неприбутковою організацією( копія міститься в матеріалах справи). Згідно з наказом Міністерства юстиції України № 42/К від 03 січня 2019 року затверджено структуру та внесено зміни до штату державної установи « Петрівська виправна колонія (№ 49)». Відповідно до внесених змін у відділі інтендантського та господарського забезпечення скорочено посаду інженера (з організації комунально-побутового та інтендантського забезпечення).
На виконання вимог рішення Петрівського районного суду від 05 травня 2020 року справа № 400/653/19 про визнання звільнення протиправним, поновлення на роботі ОСОБА_1 установа звернулась до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з проханням звернутися до Міністерства юстиції України з клопотанням про внесення змін до штату державної установи «Петрівська виправна колонія (№ 49)», а саме ввести посаду інженера (з організації комунально-побутового та інтендантського забезпечення).
Відповідачем виконано рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 05 травня 2020 року по справі № 400/653/194 в повній мірі, наказом по установі № 239/ос від 11.09.2020 ОСОБА_1 поновлено на посаді інженера (з організації комунально-побутового та інтендантського забезпечення), та внесено зміни до трудової книжки ОСОБА_1 . Також позивачу нараховано та виплачено заробітну плату з 11.09.2020 (довідка міститься в матеріалах справи).
У зв`язку з внесенням змін до штату установи позивачу 22 вересня 2020 року під розпис вручено письмове повідомлення про скорочення посади, яку він займав ( копія міститься в матеріалах справи) .
Питання щодо виконання рішення суду від 05 травня 2020 року справа № 400/653/19 ОСОБА_1 порушив лише 17.09.2020, звернувшись із виконавчим листом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції/ м. Дніпро) вже після поновлення згідно наказу по установі № 239/ос від 11.09.2020 на посаді інженера (з організації комунально-побутового та інтендантського забезпечення), та внесення зміни до трудової книжки. 
В судовому рішенні зазначено, що позивач дізнався про порушення своїх прав 07 серпня 2020 року (з дня набрання законної сили рішення суду від 05.05. 2020), але рішення по справі представник позивача отримав безпосередньо у день винесення рішення про що свідчить розписка, тобто саме в цей день позивачу стало відомо про поновлення на роботі, тому з того дня необхідно обчислювати строк звернення до суду.
Відповідач вважає, що встановлений законом тримісячний строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору порушено без поважних причин, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду період з 06.05.2020 по 10.11.2020.
Також звертає увагу, що ОСОБА_1 з 01.06.1985 по 18.12.2000 проходив службу в органах системи виконання покарань. Наказом УДПтС України № 177 від 20.12.2000 у відповідності до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України майор внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнений в запас Збройних сил України за п. 64 «ж» (за власним бажанням) та на даний час являється пенсіонером та отримує пенсію. Проте у рішенні суду не зазначено про наявність або відсутність у позивача інших джерел доходу (заробітку) за час вимушеного прогулу, які мали б враховуватись судом при присудженні оплати за час вимушеного прогулу.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника відповідача за довіреністю - Суровець О. С., яка підтримала доводи апеляційної скарги, позивача та його представника за довіреністю - Демченка О. С., які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Рішенням від 05 травня 2020 року Петрівським районним судом Кіровоградської області задоволено позов ОСОБА_1 до Державної установи «Петрівська виправна колонія (№49)» про визнання звільнення протиправним, поновлення на роботі. 
Визнано протиправним звільнення ОСОБА_1 з посади інженера (з організації комунально - побутового та інтенданського забезпечення) відділу інтенданського та господарського забезпечення державної установи «Петрівська виправна колонія №49» Петрівського району Кіровоградської області за п.1 ст.40 КЗпП України, проведене наказом № 31/ос-19 від 10.04.2019 року.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера ( з організації комунально - побутового та інтенданського забезпечення) відділу інтенданського та господарського забезпечення державної установи «Петрівська виправна колонія №49» Петрівського району Кіровоградської області.
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі.
Вказане рішення суду набрало законної сили 07.08.2020 (а.с.11-12).
Листом ДУ «Петрівська ВК («49)» від 09 вересня 2020 року повідомила позивача, що відповідно до Наказу Міністерства юстиції України №42/К від 03 січня 2019 року затверджено структуру та внесено зміни до штату Державної установи «Петрівська виправна колонія (№49)». Відповідно до внесених змін у відділі інтендантського та господарського забезпечення скорочено посаду  інженера (з організації комунально-побутового та інтендантського забезпечення). З метою виконання рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 05 травня 2020 року запрошено   ОСОБА_1 з`явитися до установи 10 вересня 2020 року (а.с.15).
11.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до Петрівського районного суду Кіровоградської області з заявою про видачу виконавчого листа з метою примусового виконання рішення суду.
Постановою Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 18.09.2020 відкрито виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа №400/653/19 від 11.09.2020 (а.с.16).
Наказом ДУ «Петрівська ВК (№49)» від 11.09.2020 за №239/ОС ОСОБА_1 поновлено на посаді інженера (з організації комунально-побутового та інтендантського забезпечення) з внесенням запису про поновлення на роботі до трудової книжки  (а.с.21).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. ст. 124, 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими для виконання на території України.
Згідно зі статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Частиною 7 ст. 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
Суд дійшов правильного висновку про те, що з наступного дня після ухвалення рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 05.05.2020 про поновлення позивача на роботі, у відповідача виник обов`язок щодо його виконання, який відповідно до законодавства про працю мав бути реалізований шляхом видання наказу про поновлення на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки.
Державна установа «Петрівська виправна колонія (№49)» рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 05.05.2020 у справі №400/653/19, виконала 11.09.2020, шляхом прийняття наказу №239/ОС від 11.09.2020 про поновлення на роботі за рішенням суду (а.с.21).
Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Факт затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді ОСОБА_1 з 06.05.2020 по 10.09.2020 підтверджено наявними у справі доказами.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 25.07.2018 у справі №552/3404/17, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, хоча й подібні, але не тотожні за своєю правовою природою поняття.
У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.
Основним нормативно-правовим актом, що визначає порядок розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу є Постанова Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку розрахунку середньої заробітної плати" (далі - Порядок № 100 від 08.02.1995).
Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку № 100 від 08.02.1995, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що за несвоєчасне виконання рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 05.05.2020 про поновлення на роботі позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виконання судового рішення, згідно з положеннями ст. 236 КЗпП України, в сумі 28656,93 грн (329,39 грн*87), де 329,39 грн - середньоденна заробітна плата, 87 - кількість робочих днів затримки.
Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Подібні приписи зазначені в п.3 Порядку № 100 від 08.02.1995, а саме усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Таким чином, роботодавець зобов`язаний при виконанні судового рішення утримати податки та інші обов`язкові платежі з нарахованих фізичній особі сум. Натомість, суд у випадку задоволення позовних вимог, у резолютивній частині рішення зазначає суми до стягнення без утримання податків та інших обов`язкових платежів.
Безпідставними є доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.
За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.
Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесульних рішень.
Якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений роботодавцем.
До моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають. У зв`язку з цим, виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.
Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).
Аналогічні висновки, викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №522/13736/15 (провадження № 61-25545сво18).
Рішення суду про визнання звільнення позивача протиправним та поновлення на роботі від 05 травня 2020 року, яке набрало законної сили 07 серпня 2020 року, виконане лише 11 вересня 2020 року, позивач звернувся до суду з цим позовом 29 вересня 2020 року - в межах 3-місячного строку звернення для вирішення трудового спору.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, з дотриманням норм процесуального права повно і всебічно досліджено обставини, на які посилались сторони в обгрунтування своїх доводів і заперечень, надані ними докази, надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення – без змін .
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи "Петрівська виправна колонія (№ 49)"  залишити без задоволення.
Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 30 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                 С. М. Єгорова

Судді                                                                        О. І. Чельник

                                                                               В. В. Черненко