Справа № 344/11671/20 
Провадження № 33/4808/195/21 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю захисника адвоката Грица Ю.Ю.
розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2020 року, якою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.,-

                                                 в с т а н о в и в :
Судом першої інстанції встановлено, що 10.08.2020 о 01 год 00 хв в м. Івано-Франківську по вул. Бобикевича,  водій  ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Тойота Кемрі», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота,  поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків та у медичному закладі. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП 
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною, необґрунтованою, прийнятою з неповним дослідженням обставин справи.
Вказує на те, що постанова суду була ухвалена без його участі, що є порушенням його права на захист у зв`язку з чим суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки доказам, які наявні в матеріалах справи.
Вказує на те, що в дійсності не керував транспортним засобом і не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КупАП, оскільки не є суб`єктом вказаного правопорушення. 
Стверджує, що 10.08.2020 року вночі він зі своїм товаришем приїхали на вулицю ОСОБА_2 , де під будинком залишили припаркований автомобіль. Однак, через хвилину він повернувся до автомобіля, оскільки забув в ньому собаку. В цей час до нього підійшов незнайомий чоловік і з погрозами почав вимагати, щоб він розблокував виїзд його автомобіля. Невідомий намагався силоміць поникнути в його автомобіль, він злякався. Щоб уникнути свавілля було викликано працівників поліції, після прибуття яких він пояснив обставини події, проте вони критично ставились до його слів та склали відносно нього протокол.
Вказує, що він не був водієм транспортного засобу і на відеозаписах, долучених до матеріалів справи відображено, що він перебував за межами автомобіля і з самого початку заперечував керування транспортним засобом, не мав при собі посвідчення водія і не мав відношення до власника автомобіля. 
Факт перебування його поряд із транспортним засобом не може бути підставою для винесення відносно нього оскаржуваної постанови суду. Судом не були враховані його пояснення по суті справи, а постанова суду ухвалена односторонньо та без спростування наведених обставин, що дає підстави вважати для її скасування.
Просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції  не з`явився, хоча неодноразово повідомлявся судом про розгляд справи. Захисник адвокат Грица Ю.Ю. повідомив про те, що ОСОБА_1 знає про розгляд його апеляційної скарги в апеляційній інстанції і свідомо не з`явився до суду, просив розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , який повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді апеляційної інстанції. 
Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про розгляд справи в апеляційній інстанції, не просив відкласти розгляд справи і не повідомив про причини своєї неявки, враховуючи, що участь останнього в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний суд вважав можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності апелянта.  
Захисник адвокат Грица Ю.Ю. повністю підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду та закрити провадження по справі. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи захисника адвоката Грици Ю.Ю., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (справа  "Гурепка проти України")
При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «“право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.
Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення. 
Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. 
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Апеляційним судом не встановлено порушень порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КупАП, які вказують на незаконність постанови суду та свідчать про необхідність її скасування. 
Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Перевіряючи вищевказані доводи, апеляційний суд також виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості  бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді. 
Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.
Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що постановою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2020 року матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КупАП були повернуті Управлінню патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції для належного оформлення, оскільки копію протоколу про адміністративне правопорушення не було вручено правопорушнику.
Однак, вищевказане судове рішення не було виконано і матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 було знову направлено до суду. 
Відповідно до листа Старшого інспектора ВАП УПП в Івано-Франківській області Миговича О.І. невиконання судового рішення було обґрунтовано тим, що воно  не узгоджується з вимогами Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року та ч.2 ст.254 КупАП, оскільки ОСОБА_1 відмовився підписати протокол про адміністративне правопорушення.
Відповідно до запису з відеореєстратору працівника поліції, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 не відмовлявся від підпису протоколу про адміністративне правопорушення та отримання його копії. Працівник поліції не пропонувала ОСОБА_1 отримати копію протоколу про адміністративне правопорушення і повідомила йому, що він отримає копію протоколу поштою за адресою, яку вказано в протоколі про адміністративне правопорушення. 
           Апеляційний суд, вважає, що вищевказані обставини свідчили про те, що ОСОБА_1 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності мав розраховувати на те, що після направлення справи судом Управлінню патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції для належного оформлення та вручення йому копії протоколу про адміністративне правопорушення, вищевказане рішення буде виконано та він буде повідомлений про повторне направлення справи до суду, що не позбавляло його обов`язку вживати певні заходи, щоб дізнатися про став відомого йому судового провадження. 
        Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не звернув належну увагу на невиконання вищевказаного судового рішення та не прийняв належних заходів щодо повідомлення ОСОБА_1 про розгляд провадження та розглянув справу по суті за відсутності особи,яка притягається до відповідальності.  
Разом з тим, зі змісту матеріалів справи вбачається, що розгляд справи неодноразово відкладався саме з метою забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні і справа призначалась до розгляду на 23.09.2020 року, 05.10.2020 року та 21.10.2020 року.
Згідно постанови суду від 21.10.2020 року у справі ухвалено рішення за відсутності правопорушника, який був повідомлений про день та час розгляду справи та від якого не поступила клопотань про відкладення розгляду справи, а тому суд на підставі ст.268 КУпАП розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , яким останнього притягнуто до відповідальності.
     Приймаючи до увагу, вищевказані обставини, враховуючи, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.295 КупАП не надіслав  копію постанови суду ОСОБА_1 для відома та  розглянув справу під час дії карантинних обмежень, які ускладнювали своєчасне оскарження судового рішення, апеляційний суд своїм рішенням від 18 березня 2021 року з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду,  поновив строк на апеляційне оскарження постанови суду. 
          Перевіряючи доводи про те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд також враховує, що  справу було розглянуто судом незадовго до закінчення встановленого законом строку в межах якого можливе накладення адміністративного стягнення. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності на зловживання своїм правом на відкладення розгляду справи та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
В той же час, наявність вищевказаної норми закону свідчить про те, що законодавець вважає що вказаний строк достатній для того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності змогла належним чином реалізувати своє право на участь у судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді. 
     Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він був складений за участю ОСОБА_1 , якому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України та повідомлений, що розгляд адміністративної справи щодо нього відбудеться в суді м. Івано-Франківська.
        Зокрема, зі змісту відеозапису з відеореєстратора працівника поліції вбачається, що ОСОБА_1 був детально ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та розумів сутність висунутого проти нього обвинувачення, що дозволяло йому прийняти відповідні заходи щодо забезпечення своєї участі у судовому засіданні суду першої інстанції та організувати ефективний захист своїх інтересів. 
   Так, в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності вбачається, що ОСОБА_1 власноручно написав пояснення про те, що він не погоджується із діями інспектора.
      Разом з тим, процесуальна поведінка ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення свідчила про намагання ускладнити працівникам поліції виконання їх обов`язків щодо оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, носила деструктивний характер та була спрямована на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. 
      Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики ЄСПЛ у тому разі  коли недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини,  Камбел і Фелл проти Сполученого Королівства)
Приймаючи до уваги недосконалість існуючого КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності, апеляційний суд вважає, що при виконанні вимог щодо обов`язку вручити копію постанови про адміністративне правопорушення необхідно забезпечити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності реальну можливість ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів. 
На відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції чітко зафіксовано факт складання протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №404218 від 10.08.2020 року відносно ОСОБА_1 , його ознайомлення із змістом даного протоколу, роз`яснення суті обвинувачення та процесуальні права, пропозиція надати письмові пояснення, повідомлення про те, що розгляд справи відбудеться у суді м. Івано-Франківська. 
         Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що ОСОБА_1   дійсно хотів приймати участь у судовому засіданні та приймав відповідні заходи про те, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження.
        Апеляційний суд звертає увагу на те, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 під час розгляду його апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, свідчить про те, що він не бажав приймати участь у судовому засіданні та довірив захист своїх інтересів професійному захиснику. 
       Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту доводів захисника Грица Ю.Ю. вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний про зміст висунутого проти нього обвинувачення, розумів його сутність, однак вважає, що він безпідставно притягнутий до  адміністративної відповідальності, оскільки не керував транспортним засобом.  
Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.
Зокрема, зі змісту матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 знаючи про те, що стосовно нього складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КупАП та будучи обізнаний про те, що розгляд відповідної справи здійснюється судом першої інстанції, не приймав ніяких заходів, які свідчить про те, що він в розумні інтервали часу вживав заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження та намагався  реалізувати своє право на участь у судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді. (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України» ).
Так, вперше ОСОБА_1 проявив заінтересованість щодо розгляду справи за обвинуваченням його у вчиненні правопорушення тільки спливу строку, який встановлений законом та зверненням постанови суду до виконання. 
Враховуючи наведені обставини у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не порушував права ОСОБА_1 на організацію ефективного захисту його інтересів і не може бути правовою підставою для скасування судового рішення. 

Разом з тим, постановою судді Івано-Франківського апеляційного суду від 18.03.2021 року з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду, ОСОБА_1 було поновлено строк на апеляційне оскарження постанови суду, а тому його доводи щодо незаконності судового рішення підлягають перевірці.  

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 та доводів захисника адвоката Грици Ю.Ю. вбачається, що вони вважають, що відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 .  
Апеляційний суд вважає, що вказані доводи є неспроможними, оскільки сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом доводить, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №404218 від 10.08.2020 року слідує, що 10.08.2020 о 01 год 00 хв в м. Івано-Франківську по вул. Бобикевича,  водій  ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Тойота Кемрі», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота,  поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків та у медичному закладі в установленому законом порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – заступником командира  роти №1 БУПП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Дроронь В.Я., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою. 
ОСОБА_1 було роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в суді м. івано-Франківська.
В протоколі зазначено свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із зазначенням їх анкетних даних та власноручними підписами свідків.
До протоколу про адміністративне правопорушення було додано пояснення свідків, відео з нагрудної камери DM-4991 та DM 5014, направлення на огляд в ОНД.
Працівниками поліції у ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія та тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався. 
У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 воасноручно написав пояснення, що не погоджується із діями працівників поліції.
У вказаному протоколі також містяться дані про те, що ОСОБА_1 не отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки обидва екземпляри протоколу про адміністративне правопорушення (оригінал та копія) знаходяться в матеріалах справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.
Сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 , як особі, яка  притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП була забезпечена реальна можливість ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів. 
Разом з тим, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням приходить до висновку, що пояснення ОСОБА_1 надані в апеляційній скарзі стосовно того, що він не керував транспортним засобом є неправдиві та повністю спростовуються сукупністю доказів, які досліджені у судовому засіданні апеляційної інстанції. 
При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного  правопорушення, апеляційний суд вважає, що обставини за яких було викликано наряд працівників поліції, свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння. 
Апеляційний суд приймає до уваги, що у відповідності до відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що під час приїзду наряду патрульних поліцейських на місце їх виклику поряд з транспортним засобом марки «Тойота Кемрі», н.з. НОМЕР_1 , перебував ОСОБА_1 , який заперечуючи факт керування вказаним транспортним засобом, не надав   змістовних пояснень, які дозволяли переконатися в тому, що вони відповідають дійсності та дають можливість встановити іншу особу, яка могла керувати вказаним транспортним засобом. 
Зокрема, умови за яких стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, вимагали від нього більш детальних та переконливих пояснень. 
Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він не керував транспортним засобом марки «Тойота Кемрі», н.з. НОМЕР_1 , спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені судом. 
Так, до матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.6-7), згідно яких вони 10.08.2020 року о 01.00 год. вони приїхали на адресу по вул. Бобикевича 10/31, автомобілем Шевроле НОМЕР_2 , після чого водій автомобіля «Тойота Кемрі», н.з. НОМЕР_1 ,  перекрив дорогу виїзду. В ході спілкування із водієм були помітні ознаки алкогольного сп`яніння, після чого повідомили на лінію 102. По приїзду працівників поліції водію автомобіля «Тойота Кемрі», н.з. НОМЕР_1 , було запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер на місці, на що даний водій відмовився. Також водій відмовився від проходження огляду і в медичному закладі.
Також до матеріалів справи долучено письмові пояснення свідка ОСОБА_5 (а.с.5) у відповідності до яких він 10.08.2020 року о 01 год. 00 хв. забрав своїх знайомих з вул. Мазепи і прямував в напрямку вул. Бобикевича. По вул. Набережній він помітив, як автомобіль «Тойота Кемрі», н.з. НОМЕР_1 , почав рухатись в попутному напрямку. Приїхавши на вул. Бобикевича, автомобіль «Тойота Кемрі», н.з. НОМЕР_1 , перекрив йому рух автомобілем і почав погрожувати, поводив себе неадекватно. В ході спілкування із водієм автомобіля «Тойота Кемрі», н.з. НОМЕР_1 ,  було відчутно різний запах алкоголю з порожнини рота та були помітні ознаки алкогольного сп`яніння. Пояснення свідком написані власноручно.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на письмові  показання вищевказаних свідків в мотивувальній частині судового рішення, оскільки вони не допитувались у суді. 
Апеляційним судом приймались неодноразові заходи для того, щоб допитати свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційної інстанції, однак вказані свідки не з`явились до суду  та не повідомили про причини їх неявки. 
Разом з тим, в судовому засіданні апеляційної інстанції двічі було допитано свідка ОСОБА_3 , яка показала, що 10.08.2020 року близько 01 год. 00 хв. її з подругою ОСОБА_4 знайомий ОСОБА_6 привіз автомобілем за адресою по вул. Бобикевича. Як тільки вони вийшли з автомобіля, водій автомобіля «Тойота Кемрі», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 припаркував свій автомобіль позаду автомобіля марки «Шевроле», яким вони приїхали, що унеможливлювало виїзд даного автомобіля. Вказує, що водій автомобіля «Тойота Кемрі», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 грубо відповів на прохання водія ОСОБА_6 надати йому можливість виїхати, поводив себе неадекватно, кричав, погрожував та ображав їх, внаслідок чого на вулицю вийшли мешканці будинку, а вони були змушені викликати поліцію. Вказує, що коли транспортний засіб «Тойота Кемрі» заблокував виїзд автомобілю «Шевроле», то за кермом знаходився саме ОСОБА_1 і інших осіб у транспортному засобі не було. Стверджує, що коли ОСОБА_1 дізнався про виклик поліції, то пішов до будинку, а коли повернувся, то почав стверджувати, що це не він був за кермом транспортного засобу і повернувся за собакою,  хоча всі бачили, що саме він керував транспортним засобом. 
В судовому засіданні за клопотанням захисника Грици Ю.Ю. було допитано свідка  ОСОБА_7 , який надав показання в яких стверджував, що саме він керував транспортним засобом марки «Тойота Кемрі», н.з. НОМЕР_1 , 10.08.2020 року та припаркував транспортний засіб на вул. Бобикевича в м. Івано-Франківську. Вказував, що  у нього давні дружні стосунки з  ОСОБА_1 та нещодавно він дізнався про те, що у останнього існують певні проблеми щодо притягнення його до адміністративної відповідальності та потрібно надати показання в суді в якості свідка. Стверджує, що 10.08 2020 року він біля 1 год. ночі, керуючи транспортним засобом марки «Тойота Кемрі», н.з. НОМЕР_1 , разом з ОСОБА_1 приїхали на вул.Бобикевича та  пішли на АДРЕСА_2 до свого товариша, привітати його з Днем народження. Вказує, що потім ОСОБА_1 пригадав, що залишив в салоні машини свого собаку, а тому він віддав йому ключі від транспортного засобу та домовились, що останній поверне їх вже наступного дня. Він залишився ночувати у товариша і тільки вранці дізнався про те, що приїжджала поліція. 
Разом з тим, в судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційної інстанції стверджувала, що не бачила свідка ОСОБА_7 на місці події і вважає, що показання останнього не відповідають дійсності, оскільки вона впевнена в тому, що транспортним засобом марки «Тойота Кемрі», н.з. НОМЕР_1 , керував саме ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд вважає, що показання свідка ОСОБА_7 носять непослідовний, суперечливий характер, містять певні протиріччя та неточності, викликають недовіру до їх правдивості та повністю спростовуються сукупністю доказів по справі. 
Про наявність вищевказаного свідка  було повідомлено суд тільки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції,  вказаний свідок не згадується в апеляційній скарзі і дані про існування вказаного свідка відсутні в матеріалах справи. 
Зі змісту відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 не вказував про наявність вказаного свідка працівникам поліції та не називав його прізвище як водія  транспортного засобу.  
В той же час, показання свідка ОСОБА_3 є детальними та послідовними, повністю узгоджуються із сукупністю інших доказів по справі та підтверджуються відеозаписами, які містяться в матеріалах справи та були досліджені судом.  
Зокрема, апеляційний суд приймає до уваги, що показання свідка ОСОБА_3 повністю відповідають її письмовим показанням, які містяться в матеріалах справи та які були надані на місці події, безпосередньо після вчинення правопорушення, що свідчить про їх послідовність та відповідність фактичним обставинами. 
Крім того, свідок ОСОБА_3 двічі допитувалась у судовому засіданні апеляційної інстанції та надала детальні показання щодо обставин вчиненого правопорушення та в категоричній формі стверджувала, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Тойота Кемрі», н.з. НОМЕР_1 . 
  В матеріалах справи по адміністративне правопорушення міститься направлення на огляд водія до закладу охорони здоров`я КНП «ПНЦ ІФ ОР» з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 10.08.2020 року о 01 год. 20 хв. (а.с.3), відповідно до якого ОСОБА_1 направлявся на відповідний огляд. У результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідала обстановці. Особу водія було встановлено на підставі паспорта особи.
Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що він не погоджується із діями працівників поліції, оскільки не був водієм транспортного засобу, а тому вважає дії працівників поліції неправомірними. 
Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу  поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом  за внутрішнім переконанням. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до ст.251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. 
З долучених до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що ОСОБА_1 , незважаючи на неодноразові пропозиції працівника поліції, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився від проходження огляду, мотивуючи свої дії тим, що не керував транспортним засобом. 
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. 
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та доводи його захисника Грица Ю.Ю. в суді апеляційної інстанції , стосовного того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом «Тойота Кемрі», н.з. НОМЕР_1 , і не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказані доводи спростовуються сукупністю доказів досліджених судом.
Суд першої інстанції вказав на те, що відмова ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння об`єктивно підтверджується письмовими поясненнями свідків як змістом протоколу про адміністративне правопорушення, так й матеріалами справи.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на письмові показання свідків, які не допитувались у судовому засіданні. 
Разом з тим, правова оцінка вищевказаних пояснень свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не впливає на правильність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, оскільки зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер та в медичному закладі.
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення та встановити, що вищевказана відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не була вимушеною і ОСОБА_1 добровільно неодноразово відмовлявся від пропозицій працівників поліції пройти такий огляд у встановленому законом порядку. 
Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Керуючись законом і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд поза всяким розумним сумнівом вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника.
Вказане адміністративне стягнення накладено судом першої інстанції в межах строку встановленого ст. 38 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, та у відповідності до ст.36 КУпАП. 
З огляду на наведене, підстав для скасування постанови суду не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП ,-

                                                               п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                  О.П. Васильєв