ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4664/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 червня 2021 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, третя особа - Міністерство оборони України про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-
в с т а н о в и л а:
Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, в якому просив визнати протиправною відмову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, викладену у листі від 11.11.2019 №1-24.2.2/6750/19 і подальших уточнюючих листах від 20.12.2019 №1-23.1/7889/19 та від 13.01.2020 №1-23.1/286/20;
- зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у розмірі 119000,00 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем не було надано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, при цьому за відповідною одноразовою грошовою допомогою позивач звернувся майже через 4 роки після звільнення з військової служби, крім того, відповідач не є органом, який здійснює виплату одноразової грошової допомоги.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відмовляючи в призначення одноразової грошової допомоги відповідач не визначав, яких саме документів не вистачає, позивач не був військовослужбовцем строкової служби, а тому обмеження трьохмісячним строком встановлення інвалідності з дня звільнення для отримання ОГД на нього не розповсюджується, та саме на Украерорух покладено обов`язок з виплати ОГД позивачу.
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядались в порядку спрощеного провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є підполковником у відставці, проходив військову службу з 1985 року та наказом Міністра оборони України від 19.10.1999 №600 позивач був відряджений у розпорядження Державного підприємства обслуговування с (Украерорух), з залишенням на військовій службі, де проходив службу на різних посадах, що підтверджується витягом з послужного списку (а.с.14).
Наказом Міністра оборони України від 20.12.2014 №831 позивач звільнений у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) (а.с.11).
Наказами директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 23.12.2014 №656/о та директора РСП «Київцентраеро» від 24.12.2014 №658/о, позивач звільнений з посади заступника керівника польотів районного диспетчерського центу з 24.12.2014 (а.с.12-13).
З 19.03.2018 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК від 27.03.2018 серії АВ №1050286 (а.с.15).
За наслідком звернення позивача до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, листом від 12.06.2018 №1-26.2-2718 відповідач відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги по інвалідності посилаючись на відсутність законних підстав для призначення і виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку зі встановленням інвалідності, та запропонував звернутися до Міністерства оборони України, оскільки Державне підприємство обслуговування повітряного руху України не є органом державної влади і не фінансується за рахунок бюджетних коштів (а.с.18-19).
Департамент фінансів Міністерства оборони України листом від 21.08.2018 №248/3/6/1737 повідомив Украерорух та військові комісаріати про те, що відповідно до ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям повинні здійснювати ті органи, установи, організації, до яких ці військовослужбовці були відряджені, тобто в даному випадку - Украерорух (а.с.20).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 у справі №320/5568/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання протиправною та скасування відмови у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги і зобов`язання її нарахувати та виплатити, у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.21-26).
За наслідками оскарження вказаного судового рішення в апеляційному порядку, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2019 апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства оборони України задоволено частково, рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 скасовано, прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною відмову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із настанням інвалідності, зобов`язано Державне підприємство обслуговування повітряного руху України повторно розглянути заяву про нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, з урахуванням висновків суду. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено (а.с.27-31).
Листом від 11.11.2019 №1-24.2.2/6750/19 на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2019 у справі №320/5568/18 позивача повідомлено, що його заява про виплату одноразової грошової допомоги не може бути задоволена з причин відсутності повного комплекту документів, перелік яких визначено пунктом 11 Порядку призначення і виплаті! одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (а.с.108).
Листом від 20.12.2019 №1-23.1/7889/19 відповідач відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки таку виплату повинно здійснювати Міністерство оборони України (а.с.109).
В доповнення до вказаного листа, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України направило позивачу ще одного листа від 13.01.2020 №1-23.1/286/20, в якому зазначено, що заява позивача розглянута та підлягає задоволенню, при цьому Украерорухом  ведеться робота щодо отримання від Міністерства оборони України виділених у державному бюджеті коштів, передбачених Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на покриття фінансових потреб військовослужбовців, відряджених до Украероруху, в тому числі і щодо виплати позивача (а.с.110).
У зв`язку з тим, що одноразова грошова допомога не була виплачена позивачу, останній звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідач підтвердив право позивача на отримання одноразової грошової допомоги і враховуючи, що саме на відповідача покладено відповідний обов`язок щодо здійснення такої виплати, однак останній систематично відмовляє позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням з військової служби без належного обґрунтування.
За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Нормами ч.1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», гідно з ч.10 ст.6 якого військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями у таких державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, затверджується Президентом України.
Відповідно до ст.41 вказаного Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. 
Відповідно до п.5 ч.2  вказаної статті одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Приписами ч.2 ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Відповідно до ч.2 ст.16-3 цього Закону у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
При цьому, згідно з ч.5-6 наведеної статті у разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцю, особі, звільненій з військової служби, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або на день його (її) звільнення з військової служби обіймав (обіймала) посаду в державному органі, установі, організації із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів цих державних органів, установ, організацій, до яких він (вона) були відряджені.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
З системного аналізу наведених норм вбачається, що одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням інвалідності військовослужбовцю, звільненому з військової служби, призначається та виплачується за рахунок коштів державних органів, установ, організацій, до яких він був відряджений.
Частиною 9 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, прийнятою відповідно до п.2 ст.16-2 та п.9 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975), відповідно до п.6 якого одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у разі встановлення інвалідності IІІ групи у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Таким чином, приписами Порядку № 975, які узгоджуються з положеннями п.5 ч.2 ст.16 Закону, передбачено можливість виникнення в особи права на отримання одноразової грошової допомоги й після звільнення у випадку, якщо після закінчення тримісячного строку їй буде встановлено інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби. 
При цьому, пунктом 11 Порядку № 975 визначено перелік документів, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу. 
Вищевикладеним спростовуються доводи апелянта про необхідність подання військовослужбовцем документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), оскільки, як вбачається з матеріалів справи, інвалідність позивачу встановлена внаслідок захворювання, а не порання (контузії, травми або каліцтва).
Згідно з пунктом 17 Порядку №975 особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.
Відповідно до абзацу 1 пункту 18 Порядку №975 у разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцю, особі, звільненій з військової служби, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або на день його (її) звільнення з військової служби обіймав (обіймала) посаду в державному органі, установі, організації із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів таких державних органів, установ, організацій, до яких він (вона) був (була) відряджений (відряджена).
Відповідач у межах спірних правоідносин посилався на те, що Державне підприємство обслуговування повітряного руху України є державним унітарним підприємством, тобто, не є ні державним органом, ні установою/організацією, які повинні здійснювати виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям.
Однак, як вірно вказав суд першої інстанції, зміст положень статей 16, 16-3 Закону та пунктів 17, 18 Порядку №975 дає підстави стверджувати, що обов`язок з виплати військовослужбовцям одноразової грошової допомоги покладено і на Міністерство оборони України, і на інші утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, а також на органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, підприємства, установи, організації, вищі навчальні заклади залежно від того, чи були відряджені зазначені військовослужбовці для подальшого проходження служби в органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади.
У випадку, якщо військовослужбовці звільняються безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях, вищих навчальних закладах, куди вони були відряджені для подальшого проходження служби із залишенням на військовій службі, то й обов`язок виплати одноразової грошової допомоги покладається законодавцем на органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, підприємства, установи, організації, вищі навчальні заклади відповідно, до яких були відряджені зазначені військовослужбовці та у яких вони працювали. Також, законодавством визначено, що за відрядженими до державних органів, установ і організацій військовослужбовцями та членами їх сімей зберігаються всі гарантії та пільги, передбачені законодавством для військовослужбовців. Виплата грошового забезпечення та надання інших видів забезпечення відрядженим військовослужбовцям здійснюється у порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Отже, у розумінні ч.5 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» під «державними органами, установами і організаціями» маються на увазі в тому числі і державні підприємства та інші організації, незалежно від назви, до яких на підставі положень чинного законодавства можуть відряджатись військовослужбовці. В іншому ж випадку, військовослужбовці, які відряджені до органів, що буквально не зазначені в даному переліку, мали б окремий механізм призначення/виплати вказаної одноразової грошової допомоги за однакових умов. Поняття «організація» є широким, до якого можна віднести й інші організаційно-правові форми, зокрема, державне підприємство.
Таким чином, оскільки виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, здійснюється за рахунок коштів цього підприємства, виплата одноразової грошової допомоги зазначеним військовослужбовцям у разі встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби також здійснюється за рахунок коштів Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, що узгоджується з зазначеним вище. 
Жодних доказів наявності підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при встановленні позивачу ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, надано не було.
Стосовно наявності у відповідача дискреційних повноважень в частині прийняття рішення за наслідком розгляду заяви про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, колегія суддів зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. 
Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
В той же час, адміністративний суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити конкретні дії лише за умови, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує.
У постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 809/1231/16 викладено висновок, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади. 
Наведений висновок, в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України, має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Беручи до уваги, що відповідач у листі від 13.01.2020 №1-23.1/286/20 погодився із наявністю підстав для задоволення заяви позивача, враховуючи, що судом встановлено дотримання позивачем передбачених законодавством вимог при поданні заяви про нарахування і виплату йому одноразової грошової допомоги, з огляду на те, що відповідач систематично приймає необґрунтовані рішення про відмову позивачу у призначенні та виплаті такої допомоги та всупереч вимогам чинного законодавства не здійснює відповідні виплати за надуманих підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, в розмірі 70 прожитковий мінімум, що становить 123 340,00 грн.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України – залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 
Текст постанови виготовлено 23 червня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                          Н.В.Безименна

Судді                                                                                                              В.О.Аліменко

                                                                                                              А.Ю.Кучма