05.04.21
22-ц/812/625/21
Єдиний унікальний номер судової справи:468/316/20
Провадження № 22-ц/812/625/21         Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.

Постанова
Іменем України 

05 квітня 2021 року                          м. Миколаїв         Справа 468/316/20
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» або Банк) на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Гуденко О.А., в залі судового засідання в м. Миколаєві, повний текст якого складений 29 жовтня 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення безпідставно стягнутих коштів,

встановив:

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Баштанського районного суду Миколаївської області з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення безпідставно стягнутих коштів.
Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2020 року справу передано на розгляд до Центрального районного суду м. Миколаєва, за обраним позивачем правилом альтернативної підсудності, визначеним частиною сьомою статті 28 ЦПК України.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2008 року стягнуто з позивача на користь АТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору № б/н від 19 березня 2007 року 1 883,03 грн. заборгованості та судові витрати у справі в сумі 81,00 грн. 
19 травня 2011 року було закінчено виконавче провадження № 14239583, у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду.
24 травня 2019 року позивач отримала спадщину після смерті своєї матері – ОСОБА_2 , яка складається з грошових внесків, які знаходяться в Баштанському відділенні АТ КБ «Приватбанк» в сумі 7 765,76 грн. та 258 доларів США.
Баштанським відділенням АТ КБ «Приватбанк» позивачці було відмовлено у видачі успадкованих коштів через те, що вона має борг перед Банком за кредитним договором № б/н від 19 березня 2007 року, який має погасити за рахунок спадщини. 
02 липня 2019 року ОСОБА_1 отримала постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса від 15 травня 2017 року за № 4303 про стягнення з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» 19 285,19 грн. боргу за кредитним договором № б/н від 19 березня 2007 року. Крім того, позивач мала сплатити винагороду приватному виконавцю в розмірі 1 928,51 грн. 
Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2019 року визнано вищезазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а 18 листопада 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження про примусове виконання зазначеного виконавчого напису. 
Незважаючи на це, 22 листопада 2019 року на рахунок позивача в Баштанському відділенні АТ КБ «Приватбанк» було зараховано успадковані кошти і через декілька хвилин переведені на рахунок банку в рахунок неіснуючого боргу. 
Звернення позивача до банку та правоохоронних органів результатів не дали.
Посилаючись на незаконне та безпідставне автоматичне списання грошових коштів з карткового рахунку, позивач просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь безпідставно набуті кошти в сумі 7 765 грн. 76 коп. та 258 дол. США та судові витрати.
Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 7 765 грн. 76 коп. та 258 дол. США та судовий збір 840 грн. 80 коп.
Ухвалою цього ж суду від 15 січня 2021 року заяву Банка про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти набуті відповідачем без достатньої правової підстави та чинним законодавством не передбачено іншого способу повернення цих коштів.
Не погодившись із вказаним рішенням, Банк подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що всі грошові кошти набуті відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2008 року було виконано лише в травні 2011 року, тому Банк з 29 липня 2008 року по 19 травня 2011 року мав право нараховувати проценти за статтею 625 ЦК України та мав право на списання грошових коштів позивача.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалася.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 та частини першої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2008 року, яке набрало законної сили 11 серпня 2008 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», 1 883,03 грн. за кредитним договором № б/н від 19 березня 2007 року та судові витрати в сумі 81 грн. 
На підставі цього рішення, 02 березня 2009 року Баштанським районним судом Миколаївської області було видано виконавчий лист за № 2-603/08.
25 червня 2009 року Баштанським районним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження № 14239583, яке 19 травня 2011 року закінчено за пунктом 8 частини першої статті 49 (фактичне повне виконання рішення).
Поряд з цим, 27 червня 2019 року приватним виконавцем Довгань В.В. відкрито виконавче провадження № 59427187 на підставі виконавчого напису № 4303, виданого 15 травня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в сумі 19 285 грн. 19 коп., що є боргом за кредитним договором № б/н від 19 березня 2007 року, укладеним між нею та ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк». 
Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили 12 листопада 2019 року, вищезазначений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. 
У зв`язку з цим, 18 листопада 2019 року виконавче провадження № 59427187 було закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано всі заходи примусового виконання.
Згідно ксерокопії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 травня 2019 року, ОСОБА_1 успадкувала від матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/6 частку спадщини, яка складається з: грошових активів з відсотками та компенсаціями, які знаходяться в АТ КБ «ПриватБанк» на рахунку НОМЕР_1 в розмірі 46 594 грн. 57коп., згідно умов Договору № SAMDNWFD0071732408601, на рахунку № НОМЕР_2 в розмірі 1 548 дол. США 87 цент., згідно умов Договору № SAMDNWFD0071732432201, зі всіма відсотками та компенсаціями, які належать спадкодавцю згідно даних довідки АТ КБ «ПриватБанк» за № 20.1.0.0.0/7-190403/345 від 08 квітня 2019 року.
Зі змісту пояснень позивачки у тексті позову та з скріншотів з її телефону, встановлено, що 22 листопада 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» зарахувало на картковий рахунок позивача грошові кошти в розмірі 7 765,76 грн. та 258,14 дол. США та того ж дня ці кошти були списані Банком з рахунку позивача для погашення боргу перед банком.
З копії листа АТ КБ «Приватбанк» від 12 грудня 2019 року за вихідним № 20.1.0.0.0/7-191206/4396 вбачається, що зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором між сторонами не припинилось, тому звернення ОСОБА_1 залишено банком без задоволення.
З даними обставинами відповідач погодився та не заперечував.
Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка.
Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені статтею 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.
Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Згідно з пунктом 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.
Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція від 21 січня 2004 року), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. 
Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції від 21 січня 2004 року).
Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.
Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції від 21 січня 2004 року).
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що АТ КБ «Приватбанк» незаконно (без достатніх до того підстав) списало з належного їй банківського рахунку грошові кошти в розмірі 7 765,76 грн. та 258,14 дол. США. 
19 травня 2011 року було закінчено виконавче провадження № 14239583, у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2008 року, яким стягнуто з позивача на користь АТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору № б/н від 19 березня 2007 року 1 883,03 грн. заборгованості та судові витрати у справі в сумі 81,00 грн. 
Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2019 року виконавчий напис приватного нотаріуса про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в сумі 19 285 грн. 19 коп. за зазначеним кредитним договором визнано таким, що не підлягає виконанню. 
Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення, в апеляційній скарзі посилався на те, що не всі грошові кошти набуті Банком без достатньої правової підстави, оскільки рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2008 року було виконано лише в травні 2011 року, тому Банк з 29 липня 2008 року по 19 травня 2011 року мав право нараховувати проценти за статтею 625 ЦК України та мав право на списання грошових коштів з рахунку позивача.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень щодо здійснення банком нарахування позивачу з 29 липня 2008 року по 19 травня 2011 року процентів відповідно до положень статті 625 ЦК України та безспірності таких нарахувань, а також підставності (за дорученням платника) здійснення списання суми успадкованих грошових коштів з рахунку позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За такого, саме по собі посилання Банку на те, що суд мав дати правильну юридичну кваліфікацію фактичним обставинам справи, навіть, якщо сторона на таку норму не посилається, не заслуговують на увагу, оскільки достовірно не підтверджують конкретні нарахування Банком за кредитним договором, що обумовлюють права та обов`язки сторін за договором. 
З урахуванням зазначеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставне списання відповідачем коштів із карткового рахунку ОСОБА_1 в розмірі 7 765,76 грн. та 258,14 дол. США. та невідповідність дій відповідача в цій частині вимогам закону, що в силу положень статті 1073 ЦК України покладає на АТ КБ «Приватбанк» обов`язок негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта.
Отже, оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому на підставі статті 375 ЦПК України це судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків судів першої інстанції не спростовують.
Згідно положень статті 141 ЦПК України за результатами розгляду справи в суді апеляційної інстанції, сплачений відповідачем судовий збір за подачу апеляційної скарги не підлягає стягненню з позивача.
Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                 Н.В. Самчишина 

Судді:                                                         П.П. Лисенко

                                                Т.В. Серебрякова 

Повний текст постанови складено 05 квітня 2021 року.