ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2515/21 Справа № 192/2183/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
       В обґрунтування позову посилався на те, що 12 липня 2016 року протиправними діями відповідача позивачу завдано тілесні ушкодження, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні.
       Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрито у зв`язку з закінченням строків давності, звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності. Ухвала суду набрала законної сили 01 листопада 2019 року.
       Докази, які містяться в матеріалах кримінальної справи, є належними, допустимими і достовірними та свідчать про те, що відповідачем заподіяно позивачу легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я в результаті чого позивачу було спричинено моральну та матеріальну шкоду.
       Після заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, позивач з 15 липня 2016 року по 15 серпня 2016 року проходив стаціонарне лікування в неврологічному відділенні Комунального закладу «Солонянська ЦРЛ» ДОР», де було проведено лікування, яке включало комплекс медичних заходів та процедур для повної реабілітації та видужання.
       Для проведення лікування позивачу необхідні були медикаменти, лікарські засоби та матеріали медичного призначення, які були придбанні ОСОБА_2 на загальну суму 1990 грн. 99 коп.
       Крім того, у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, позивач переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям тривоги, страху за його здоров`я та життя, внаслідок завданих тілесних ушкоджень у позивача продовжуються проблеми зі здоров`ям у вигляді головних болей, обмеження фізичної активності. Відповідач в добровільному порядку будь-яку допомогу на лікування не надавав, як і не надавав матеріальну допомогу.
       Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 1 990, 99 грн та моральну в розмірі 57 600 грн.
       Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди – задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1772,77 грн – в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 35 000 грн – в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 36 772,77 ггрн. 
       В задоволені іншої частини позову ОСОБА_2 – відмовлено.
       Вирішено питання щодо судового збору. 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність вини відповідача у спричиненні тілесних ушкоджень позивачу.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року клопотання обвинуваченого ОСОБА_1 про звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінчення строків позовної давності та закриття кримінального провадження задоволено. Кримінальне провадження стосовного ОСОБА_1 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрито, зв`язку із закінчення строків позовної давності, звільнивши ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день) (а.с. 19).
       Згідно довідки КЗ «Солонянська ЦРЛ» ДОР» ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КЗ «Солонянська ЦРЛ» ДОР» з 15 липня 2016 року по 05 серпня 2016 року, та зазначено перелік медичних препаратів та лікарських засобів, які були використанні під час лікування (а.с. 21).
       На підтвердження вимог про стягнення витрат на лікування, позивачем додано до позовної заяви копії чеків на суму 1514 грн. 57 коп. від 10 липня 2013 року, 65 грн. 90 коп. від 17 липня 2016 року, 57 грн. 55 коп., 134 грн. 75 коп. від 29 липня 2017 року та на суму 101 грн. 42 коп. від 08 серпня 2016 року, 116 грн. 80 коп. від 09 серпня 2016 року (а.с. 21), на загальну суму 1990 грн. 99 коп.
       Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2374/393, ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 15 липня 2016 року по 05 серпня 2016 року (а.с. 20).
       Відповідно до висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) № 148 від 18 серпня 2017 року вбачається, що у ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день) (а.с. 11-18).
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту вчинення відповідачем злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, що встановлено ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року, у зв`язку з чим позивачу заподіяна матеріальна та моральна шкоду, яка підлягає відшкодуванню. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Проте, вважає, що суд першої інстанції стягнув завищену суму моральної шкоди.
       Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Так, згідно з ч. 1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
       Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
       Отже, за змістом наведених норм права звільнення від кримінальної відповідальності застосовується лише щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та за умов, передбачених законом.
       Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
       Отже, ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим закрито вказане кримінальне провадження, цілком підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 цього кримінального правопорушення, потерпілим у якому є ОСОБА_2 .
       Тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту заподіяння відповідачем позивачу тілесних ушкоджень 12 липня 2016 року, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
       Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_1 у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_2 є безпідставними.
       Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим не майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її від шкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
       Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
       Так, суд правильно встановив, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивач поніс витрати на лікування у розмірі 17 72,77 грн, що становлять розмір спричиненої йому з вини відповідача майнової шкоди, що підтверджується дослідженими судом письмовими доказами.
       Щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
       Так, відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
       Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
       Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
       Суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, правильно констатував, що вчинення відповідачем щодо ОСОБА_2 кримінального правопорушення, внаслідок чого завдано шкоду здоров`ю останньому, цілком підтверджує факт спричинення йому моральної шкоди.
       Враховуючи вищенаведене, визначаючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд виходить із обставин даної справи та вважає, що суд першої інстанції стягнув завищену суму моральної шкоди.
       Відтак, з урахуванням вимог розумності та справедливості, апеляційний суд дійшов висновку про те, що розмір суми, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди належить зменшити до 10 000 грн.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України в частині стягнення моральної шкоди, зменшивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 35 000 грн до 10 000 грн, що відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості. 
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
       Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року в частині стягнення моральної шкоди — змінити, зменшивши суму стягнутої моральної шкоди з 35 000 грн до 10 000 грн.
       В іншій частині рішення суду залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: