ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року	Львів	Справа № 380/4674/20 пров. № А/857/4506/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року (головуючий суддя: Братичак У.В., місце ухвалення - м. Львів, дата складення повного тексту рішення – 04.02.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, –
встановив:
ОСОБА_1 , 17.06.2020 звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати протиправною (нечинною) та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 5966 від 21.11.2019 22 сесії 7-го скликання «Про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 ».
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 зобов`язано Львівську міську раду розглянути на черговій сесії клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,10 га, що розташована між будинками по АДРЕСА_2 . Однак ухвалою Львівської міської ради № 5966 від 21.11.2019 вирішено надати земельну ділянку, на яку претендує позивач, іншій особі, а саме ОСОБА_2 . Позивач вважає таку ухвалу протиправною та такою, що порушує його першочергове право на отримання земельної ділянки як учаснику бойових дій. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року позовні вимоги задоволено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.
Відповідач, 13.04.2021 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Представник позивача Петришин А.М., у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати.
Представник відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, їх участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України їхня неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_1 ) та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
ОСОБА_1 , 28 серпня 2015 року звертався до Львівської міської ради з клопотанням щодо безоплатної передачі земельної ділянки та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром до 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться поміж будинком за адресою: АДРЕСА_1 та будинком за адресою: АДРЕСА_3 .
Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради 29 вересня 2015 року скерувало на адресу позивача лист № 2403-3вих-3147, в якому повідомило, що його клопотання розглянуто і для винесення клопотання на сесію необхідно подати документи, передбачені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 08.08.2014 № 605 «Про затвердження інформаційних та технологічних карток адміністративних послуг», які надає Львівська міська рада.
Позивач, не погоджуючись із таким рішенням відповідача, звернувся до суду з позовом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2019 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Інструментальне-10», ОСОБА_3 про зобов`язання до вчинення дій - відмовлено повністю.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 22.12.2020, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року у справі № 461/4544/18 – скасовано та прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Зобов`язано Львівську міську раду розглянути на черговій сесії клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,10 га, що розташована між будинками по АДРЕСА_2 . В решті позову відмовлено.
Ухвалою Львівської міської ради 22 сесії 7 скликання від 21.11.2019 № 5966 «Про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 » надано громадянину ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0225 га на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за рахунок земель, що не надані у власність або користування, з подальшим їх переведенням до земель житлової та громадської забудови.
Позивач, вважаючи таку ухвалу протиправною та такою, що порушує його першочергове право на отримання земельної ділянки, як учаснику бойових дій, звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у Львівської міської ради не має правових підстав вважати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а відтак відсутнє порушення прав позивача.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, позивач не погоджується з ухвалою Львівської міської ради 22 сесії 7 скликання від 21.11.2019 № 5966 «Про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 », якою ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0225 га на АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. п. «а», «б» ч. 1   ст. 12 Земельного кодексу України,   до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього   Кодексу.
Згідно ч. 1   ст. 19 Земельного кодексу України   землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Частинами 1, 3, 4 ст. 116 Земельного кодексу України   передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Згідно ч. 1   ст. 122 Земельного кодексу України,   сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно п. 34 ч. 1 ст. 26      Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР),   виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
Пунктом «г» ч. 1   ст. 121 Земельного кодексу України   передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
Згідно ч. 6   ст. 118 Земельного кодексу України,   громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених   статтею 122 цього Кодексу.
Частиною 7   статті 118 Земельного кодексу України   передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Згідно ч. ч. 8, 9   ст. 118 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому   статтею 186-1 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених   статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Відповідно до ч. 10   ст. 118 Земельного кодексу України   зазначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Частиною 6   ст. 186-1 Земельного кодексу України, передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.
Аналізуючи вищенаведені наведені норми права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів   статті      186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.
Судом апеляційної інстанції вже зазначалося, що позивач не погоджується зі спірною ухвалою Львівської міської ради 22 сесії 7 скликання від 21.11.2019 № 5966, якою громадянину ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0225 га на АДРЕСА_1 .
Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що стаття 118 Земельного кодексу України, яка регулює порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок, не містить будь яких обмежень щодо кількості звернень до уповноважених органів щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою на одну і ту ж земельну ділянку. 
Крім цього, вказана норма не передбачає будь яких застережень, щодо дій суб`єкта владних повноважень, у разі отримання від декількох громадян клопотань про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення у власність щодо однієї і тієї ж самої земельної ділянки. 
Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що виходячи з приписів статей   116,   118 Земельного кодексу України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не означає позитивного рішення про надання її у власність саме ОСОБА_2 .
Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду у постанові від 15.01.2021 справа № 820/2018/18. 
Тобто, спірна ухвала Львівської міської ради, якою громадянину ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0225 га на АДРЕСА_1 , не порушують прав та законних інтересів позивача у спірних правовідносинах, оскільки не встановлюють обмежень щодо реалізації останнім права на отримання у встановленому законом порядку, дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки.
Щодо покликання позивача в апеляційній скарзі та його представника у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц, згідно якої неконкурентне надання землі у користування за наявності двох і більше бажаючих, не відповідає принципам забезпеченості рівності права власності на землю громадян, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними. 
Так, у справі № 688/2908/16-ц, предметом спору було визнання наказу ГУ Держземагентства про надання у користування земельної ділянки на умовах оренди протиправним та його скасування, визнання договору оренди землі недійсним і скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки. Натомість, у справі № 380/4674/20 предметом спору є визнання протиправною (нечинною) та скасування ухвалу Львівської міської ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Отже, наведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду не можуть бути застосованими до розглядуваної справи судом апеляційної інстанції, оскільки спірні правовідносини у вказаних справах не є тотожними. 
За встановлених обставин, в контексті наведених вимог законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала Львівської міської ради від 21.11.2019 № 5966 «Про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 » прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а отже, висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, є правильним.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст.  310, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року у справі № 380/4674/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 20.04.2021.