УХВАЛА

26 квітня 2021 року
м. Київ
справа №826/7249/18
адміністративне провадження №К/9901/11634/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Н.В. Коваленко,
суддів: Я.О. Берназюка, В.М. Бевзенка 
перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазексплуатація» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

Касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазексплуатація» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року надійшла до Верховного Суду 05 квітня 2021 року.

Згідно з електронним маркуванням 0100190871813, проставленим на рекомендованому поштовому відправленні АТ «Укрпошта», касаційна скарга направлена до Верховного Суду 02 квітня 2021 року.

Ознайомившись із матеріалами касаційної скарги, Верховний Суд приходить до висновку, що касаційна скарга не відповідає вимогам статей 328, 329, 330 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на таке.

У відповідності до частини четвертої статті 321 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення суду апеляційної інстанції приймаються, проголошуються, вручаються (видаються або надсилаються) учасникам справи в порядку, встановленому главою 9 розділу цього Кодексу, з урахуванням особливостей, зазначених у цій главі.

Відповідно до статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

У відповідності до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Разом з касаційною скаргою, скаржником подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року. 

Поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення заявник обґрунтовує тим, що ТОВ «Нафтогазексплуатація» не було залучено до участі у справі в суді першої інстанції та під час перегляду рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року в апеляційному порядку. Про порушення своїх законних прав та інтересів на надрокористування заявник дізнався лише 25 березня 2021 року після ознайомлення із текстами судових рішень.

Колегія суддів критично оцінює доводи заявника, оскільки матеріали касаційної скарги не містять доказів про час ознайомлення із оскаржуваним рішенням суду апеляційної інстанції та/або доказів його отримання.

Згідно з частиною третьою статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Таким чином, заявнику на усунення недоліків касаційної скарги слід подати докази, які свідчать про дату ознайомлення із текстом постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року та/або її отримання.
Відповідно до частини другої  статті 55 Конституції України  кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Право на звернення до суду (в контексті права на судовий захист) охоплює широке поле різноманітних категорій, стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.
Реалізацію права особи на судовий захист може бути здійснено також шляхом касаційного оскарження актів судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки їх перегляд у такому порядку гарантує відновлення порушених прав людини і громадянина. Право на касаційне оскарження судових рішень у контексті частин першої, другої статті  55, пункту 8 частини третьої статті  129 Конституції України  є складовою права кожного на звернення до суду будь-якої інстанції відповідно до закону (рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2010 року №18-рп/2010).
В свою чергу, норма частини першої  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України  розширює коло осіб, які мають право оскаржити судове рішення в касаційному порядку, порівняно з учасниками справи, лише на перший погляд, оскільки особи, про які йдеться в цій нормі, є суб`єктами матеріально-правових відносин, яких стосується спір, що був вирішений.. Та обставина, що вони не приймали участі у справі, була обумовлена застосуванням щодо них незаконних процесуальних обмежень.
На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію, як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним чи опосередкованим іншими правовідносинами.
Згідно із частиною третьою  статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України  провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
У судовій практиці сформовано загальні принципи та підходи щодо прийнятності та обґрунтованості апеляційних та касаційних скарг осіб, які вважають, що рішення суду прийнято про їх права, обов`язки чи інтереси.
За правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 24.06.2008 у справі №2/164-35/246, судове рішення, що оскаржується особою, не залученої до участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Зазначена правова позиція була підтримана Верховним Судом у постанові від 17 травня 2018 року у справі № 904/5618/17, у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 911/2635/17, в ухвалі від 19 жовтня 2018 року у справі № 826/13182/17, від 20 травня 2020 року у справі № 2а-4563/11/2670 від 30 жовтня 2020 року у справі № 818/1088/15, від 20 січня 2021 року у справі № П/811/303/16 та інших і є сталою.
Отже, для вирішення питання про порушення прав чи інтересів особи, яка не брала участі у справі, суд має з`ясувати, чи виникли у зв`язку з прийняттям судового рішення у цієї особи нові права чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.
У цій справі рішення по суті позовних вимог було прийняте судом першої інстанції, яке за наслідками апеляційного перегляду судом апеляційної інстанції було залишено без змін.
Слід зазначити, що одним із процесуальних правових засобів є преклюзія повторного позову, який унеможливлює новий розгляд (перегляд) вимог, справи за якими вже є розглянутими та остаточно вирішеними, в частині поширення дії преклюзивної заборони на осіб, які не були безпосередніми учасниками справи, що завершилась ухваленням остаточного судового рішення, але вважаються такими, інтереси яких були належним чином представленими стороною цієї справи. Однією з передумов такого преклюзивного ефекту, є, серед іншого, встановлення тісного правового зв`язку між особою, яка не брала участі у першій справі, та безпосередньою стороною справи, який існував до прийняття першої справи до розгляду. За умови встановлення судом такого зв`язку ці особи вважаються  належно представленими  та  зв`язаними висновками судового рішення, незважаючи на те, що вони не є названими у справі сторонами. При цьому преклюзивний ефект судового рішення щодо суб`єкта господарювання поширюється на його учасників чи інших осіб, незалежно від того, чи брали вони безпосередню участь у справі.
Таким чином, для з`ясування чи було судами попередніх інстанцій вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ТОВ «Нафтогазексплуатація» необхідно з`ясувати його правовий статус на час постановлення рішення саме судом першої інстанції, обсяг прав, якими він був наділений та учасником яких правовідносин виступав.
Предметом позову у цій справі є визнання протиправними дій Державної служби геології та надр України щодо відмови у видачі ПАТ «Укрнафта» спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування нафти, газу, розчиненого у нафті, газу природного, конденсату Будівського родовища, розташованого в межах Сумської області та поверненні заяви з документами на отримання спеціального дозволу.

Обґрунтовуючи своє порушене право, ТОВ «Нафтогазексплуатація» зазначає, що 31 грудня 2020 року заявник, разом із компанією «Ойл Енд Гез Оверсіз Трейдинг БіВі», уклав з Державою України, в особі Кабінету Міністрів України Угоду про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться в межах даної справи (зокрема, в межах земельної ділянки на яку видано оскаржуваний спеціальний дозвіл на користування надрами), що підтверджується відповідним картографічним зображенням.

Таким чином, заявник вважає, що задоволення заяви ПАТ «Укрнафта», особливо в частині зобов`язання органу державної влади видати суб`єкту господарювання спеціальний дозвіл на користування надрами в межах Будівської площі, значно впливає на його законне право здійснювати надрокористування в межах Зінківської ділянки.

Водночас, заявником не зазначено, яким чином спір, який виник у 2018 році між ПАТ «Укрнафта» та Держгеонадрами України стосується його права на надрокористування, яке виникло у 2021 році. 

Заявник зазначає, що до складу земельної ділянки Зінківська входить і територія Будівської площі, що підтверджується відповідним картографічним зображенням.

Картографічне зображення  (cartographical imagery) - це основний елемент будь-якої карти, що за допомогою графічних та інших засобів розкриває її зміст. Перше завдання картографічного зображення правильно передати інформацію про земну поверхність (її окрему ділянку), про природні та суспільні явища, що на ній відбуваються, до користувача. Картографування певної території та явищ на ній може виконуватися з метою пошуку певних взаємозв`язків та закономірностей. Тому правильний вибір способів, за допомогою яких на карті буде передаватися інформація про ті чи інші об`єкти та явища, їх положення, форму, розміри, якісні ознаки та динаміку, визначає такі фундаментальні характеристики карти як наглядність та читанність карти, і як наслідок її придатність для використання за тією метою, для якої вона була створена.

З урахуванням вищевикладеного, надане заявником картографічне зображення земельної ділянки, колегія суддів оцінює критично, оскільки воно не містить жодного обов`язкового елементу (способу) картографічного зображення, що позбавляє можливості ідентифікувати зазначені ним території (межі земельних ділянок).

Таким чином, ТОВ «Нафтогазексплуатація» необхідно уточнити, яким чином рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року впливає на його права та обов`язки, вказати взаємозв`язок між правами та обов`язками ПАТ «Укрнафти» в рамках видачі оскаржуваного спеціального дозволу на надрокористування та Угодою про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться у межах ділянки Зінківська № 6 від 31 грудня 2020 року, укладеною між ТОВ «Нафтогазексплуатація», Компанією «Ойл Енд Гез Оверсіз Трейдинг БіВі» та Державою Україна, в особі Кабінету Міністрів України відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 507-р «Про визначення переможців конкурсів на укладення угод про розподіл вуглеводнів».

Відповідно до частини другої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статті 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, а саме така касаційна скарга залишається без руху.

За таких обставин, касаційну скаргу ТОВ «Нафтогазексплуатація» слід залишити без руху та встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення її недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з наданням доказів, які підтверджують дату ознайомлення із оскаржуваним рішенням суду апеляційної інстанції (чи його отримання), а також надання більш детального обґрунтування порушених прав оскаржуваними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції. 

Керуючись статтями 121, 329, 330, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.          Визнати неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року, викладені в касаційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазексплуатація».

2.          Залишити без руху касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазексплуатація» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

3. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Нафтогазексплуатація» десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначені в мотивувальній частині ухвали.

4. Надіслати Товариству з обмеженою відповідальністю «Нафтогазексплуатація» копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та  оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач                                                                                           Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                              В.М. Бевзенко