ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1027/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №695/1027/21 Категорія: на ухвалу 	Ушакова К. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       17 червня 2021 року м. Черкаси  
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л.,
за участю секретаря:         Любченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до об`єднаного садівничого товариства «Славутич» (далі ОСТ, садівниче товариство) в особі голови Нудьги Сергій Юрійовича про корпоративний спір, –

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСТ «Славутич» в особі голови Нудьги Сергій Юрійовича та просив суд: визнати такими, що не відбулися 18 липня 2020 року збори об`єднаного садівничого товариства «Славутич»; визнати недійсним та скасувати протокол від 18 липня 2020 року садівничого товариства.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2021 року відмовлено у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 . 
Місцевим судом вказано на те, що позивач як член садівничого товариства, оскаржує правомірність проведення загальних зборів товариства та дійсність протоколу таких зборів, тому вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що запропоновані позивачем вимоги не відносяться до юрисдикції господарського суду, оскільки заявник просить встановити факт та визнати недійсними збори товариства. В даному випадку відсутні ознаки корпоративного спору і за суб`єктивним складом сторін даний спір не підлягає розгляду в господарських судах України.
Керуючись такими доводами, скаржник просить ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2021 року скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 сторона відповідача не скористалася.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Позовні вимоги стосуються захисту права позивача на участь у діяльності органу управління садівничого товариства, порядку скликання загальних зборів членів ОСТ «Славутич» та правомочності їх рішення, зокрема, обрання нового голови правління та членів правління, а також внесення відповідних змін до ЄДР.
Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань об`єднане садівниче товариство «Славутич» зареєстроване 05 липня 1995 року з видом діяльності «комплексне обслуговування об`єктів».
Відповідно до п.п.1.1, 1.2 Статуту об`єднаного садівничого товариства «Славутич» економічна, організаційна та правова діяльність садівничого товариства обумовлюється Земельним кодексом України і законами України, ґрунтується на принципах добровільного членства, поєднанні особистих, колективних і державних інтересів, безпосередньої участі членів товариства в керуванні його справами через свої виборні органи.
Садівниче товариство є об`єднанням громадян, яке не має права займатися комерційною або іншою фінансово-господарською діяльністю з метою отримання прибутку.
Станом на час реєстрації товариства у 1995 році правове регулювання діяльності садівничих товариств здійснювалося відповідно до Закону СРСР від 26 травня 1988 року «Про кооперацію в СРСР», згідно з ч. 2 ст. 3 якого у системі соціалістичної кооперації функціонують кооперативи двох основних напрямків: виробничі і споживчі.
Виробничі кооперативи здійснюють виробництво товарів, продукції, робіт, а також надання платних послуг підприємствам, організаціям, установам і громадянам. Вони створюються і діють для виробництва, заготівлі, переробки і реалізації сільськогосподарської продукції, виробів виробничо-технічного призначення, виготовлення товарів народного споживання, збирання і переробки вторинної сировини і ділових відходів виробництва, ремонту і обслуговування техніки, виробничого, шляхового і житлово-цивільного будівництва, роздрібної торгівлі і громадського харчування, побутового обслуговування, організації культурного дозвілля, медичної допомоги, надання правових, транспортно-експедиційних, науково-дослідних, проектних, конструкторських, впроваджувальних, спортивно-оздоровчих та інших послуг, а також у сферах рибальства, рибництва і виробництва рибної продукції, заготівлі деревини, видобутку корисних копалин, інших природних ресурсів та в інших галузях господарської діяльності. 
Діяльність таких кооперативів грунтується на особистій трудовій участі їх членів.
Споживчі кооперативи задовольняють потреби своїх членів та інших громадян у торговельному і побутовому обслуговуванні, а також членів кооперативів у житлі, дачах і садових ділянках, гаражах і стоянках для автомобілів, у соціально-культурних та інших послугах. Крім зазначених функцій, споживчі кооперативи можуть також розвивати різноманітну виробничу діяльність, тобто бути кооперативами змішаного типу.
З набранням чинності у 2003 році Закону України "Про кооперацію" садівничі товариства отримали можливість здійснити реєстрацію такої юридичної особи, як обслуговуючого кооперативу.
Законодавство про кооперацію ґрунтується на нормах Конституції України і ЦК України, цього Закону, інших нормативно-правових актах з питань кооперації (стаття 5 Закону).
Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог ГК України, інших законодавчих актів (стаття 94 цього Кодексу).
Формою ведення садівництва згідно зі статтею 35 Земельного кодексу України є садівницькі товариства.
Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 травня 2004 року № 97 затверджено Державний класифікатор України «Класифікація організаційно-правових форм господарювання».
У КОПФГ було враховано організаційно-правові форми, передбачені на час його прийняття законодавством, а саме: виробничий, обслуговуючий, споживчий кооператив, громадська організація, а такої форми, як садівниче товариство, передбачено не було.
На сьогодні садове товариство згідно з чинним законодавством України може створюватися у двох організаційно-правових формах: як кооператив і як громадська організація.
Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва в межах своїх повноважень надав роз`яснення, зокрема, від 11 жовтня 2004 року № 6978 та від 21 лютого 2006 року № 1339 про порядок реєстрації садівничого (садового) товариства.
В подальшому, 21 жовтня 2009 року Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва зробив висновок № 12819, у якому вказав, що садівничі товариства можуть створюватися як об`єднання громадян. У цих роз`ясненнях визнано, що садівничі товариства є обслуговуючими кооперативами і саме ця організаційно-правова форма більше відповідає меті створення садівничого товариства.
Відповідно до статті 1 Закону України від 10.07.2003 № 1087-IV «Про кооперацію» кооперація – система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.
Згідно зі статтею 2 цього Закону обслуговуючий кооператив – це кооператив, який утворений шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою здійснення ними господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 % від загального обороту кооперативу.
У статті 3 Закону № 1087-IV вказано, що метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.
Кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану (статті 6 цього Закону).
Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.
У статті 8 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність, а стаття 12 указаного Закону перераховує основні права члена кооперативу, серед яких: участь у господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб.
Відповідно до статті 15 Закону України № 1087-IV вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. 
У статті 16 цього Закону вказано, що виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу.
Виконавчий орган кооперативу: здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень; представляє кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами; укладає угоди між кооперативом та іншими особами; діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу.
Виконавчий орган може бути наділений іншими повноваженнями, визначеними вищим органом управління кооперативу або статутом кооперативу.
Члени правління та голова кооперативу обираються загальними зборами членів кооперативу на строк, визначений статутом, але не більше ніж на п`ять років.
Порядок обрання або відкликання членів правління та голови кооперативу, а також порядок проведення засідань правління кооперативу та прийняття ним рішень визначаються статутом кооперативу.
За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу статті 63 ГК України відносить кооперативні підприємства до корпоративних (частина 5 статті), а за формою власності – до підприємств колективної власності. Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 ГК України).
Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо).
Відповідно до статті 94 ГК України господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів.
За змістом положень статей 2, 6, 9 Закону України «Про кооперацію» кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі.
Відповідно до статті 167 ГК України корпоративні відносини – це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.
З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 , як член ОСТ «Славутич», вважає, що загальні збори 18 липня 2020 року членів садівничого товариства були проведені з порушеннями норм закону та установчих документів, тому ставить питання про визнання їх такими, що не відбулися та визнання недійсним та скасування протоколу зборів від 18 липня 2020 року.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 ГКК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
У постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 695/2665/16 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.
Якщо спір стосується реалізації прав членів кооперативу на управління кооперативом, тобто корпоративних за змістом правовідносин, то він підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Таким чином, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються порушення його прав як члена кооперативу стосовно реалізації його права на управління товариством, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про віднесення даного спору до юрисдикції господарського суду та відмовив у відкритті провадження у справі.
Посилання апелянта на Закону України «Про садівничі товариства» є безпідстаними, оскільки вказаний закон не набув чинності.
Доводи скаржника про відсутність у даному спорі ознак корпоративного із врахуванням суб`єктивного складу та предмета спору через те, що останній просить встановити факт порушення прав та визнати недійсними збори товариства, колегією суддів відхиляються.
Звертаючисть до суду із позовними вимогами про визнання такими, що не відбулися загальних зборів садівничого товариства, визнання недійсним та скасування протоколу, позивач сам ідентифікував такий спір як корпоративний, а суд у силу вимог ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених особою вимог.
За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд правильно застосував норми процесуального права.
Підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У даному випадку розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді