ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 квітня 2021 року

м. Харків

справа №644/8516/19

провадження №22-ц/818/1714/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю., 

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач –  ОСОБА_1 ,

відповідачі -  ОСОБА_2 ,

третя особа - Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_2  – адвоката Равницької Лариси Степанівни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року, постановлене під головуванням судді Матвієвської Г.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 18 грудня 2020 року), -
в с т а н о в и в :
У жовтні 2019 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року позов задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 гривень 40 коп.
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_2  – адвокат Равницька Л.С. просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, не в повній мірі врахував факичниі обставини справи, рішення суду сформовано виключно на письмових даних, які наведені в позові ОСОБА_1 .. Зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька так і для дитини. Тому позбавлення батьківських прав допускається законом лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно не врахував висновок Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області про недоцільність позбавлення батьківських прав та не вірно зробив висновок про ухилення відпоіввідача від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки ті обставини, що він не спілкується та не бачиться з сином виникли поза волею відповідача і в якійсь мірі не з його вини, адже відносини між ними контролює позивачка в залежності від певних її вимог. Крім того в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до опікунської ради з приводу нехтування обов`язками з боку ОСОБА_2  та що до нього застосовуваись якісь заходи та попередження з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків. Апелянт вважає, що відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав, оскільки це суперечить інтересам дитини.
ОСОБА_1 надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_2  – адвоката Равницької Л.С. - без задоволення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми обов`язками стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 та ухиляється від їх виконання, а тому, враховуючи інтереси дитини, суд вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що з 02 грудня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року (а.с.7).
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26 березня 2019 року (а.с. 10) та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 00022466236 від 27.03.2019 року (а.с.8). 
Дитина, ОСОБА_3 , проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 02 березня 2020 року.
Як на підставу позовних вимог,   ОСОБА_1  посилалася на те, що відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає майже від її народження, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, не зважає на інтереси дитини, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, не надає матеріальної допомоги на утримання та оздоровлення дитини, не сплачує аліменти та не виявляє бажання спілкуватися з дитиною. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дитини.
Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Матеріали справи свідчать про те, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за однією адресою з батьком (а.с.21), мати з дітьми від першого шлюбу зареєстровані за іншою адресою.
При цьому дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю. 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 29.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
З скриншоту переписки вбачається, що з 2018 року між сторонами виникають конфлікти з приводу надання матеріальної допомоги на дитину.
Згідно з інформацією адміністрації Міської дитячої поліклініки № 23 малолітній  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під наглядом фахівців закладу з народження. Вихованням хлопчика та забезпеченням йому належного догляду, медоглядів та профілактичних щеплень займається мати, ОСОБА_1 .. Батько дитини, ОСОБА_2 , до фахівців закладу не звертався, станом здоров`я сина не цікавився. 
Згідно з інформацією адміністрації Харківської ЗОШ № 158, де навчається ОСОБА_4 з 02.09.2013 року вбачається, що батько дитини, ОСОБА_2 , не відвідував батьківські збори, навчанням сина не цікавився, з вчителями не спілкувався. 
Відповідно до інформації адміністрації ГО ДЮЦЕЦМ «Надежда», ОСОБА_4 відвідує циркову студію з жовтня 2011 року. Мати дитини бере активну участь у підготовці сина до виступів, спілкується з тренерами студії. Батько не цікавиться успіхами сина, не спілкується з його тренерами.
Разом з тим довідки зі школи, гуртка та поліклініки про те, що батько до вчителів, вихователів та лікарів не звертався не свідчать про ухилення від виконання свої батьківських обов`язків, як і факт стягнення з відповідача за рішенням суду аліментів на утримання дитини. 
Посилання позивача, про те, що відповідач не надає матеріальної допомоги також спростовується матеріалами справи. 
Так в матеріалах справи містяться копії квитанцій, з яких вбачається, що відповідач здійснював перекази на карту позивача 05.06.2018 року у розмірі 2000 грн., 10.08.2018 року - 14000 грн., 08.10.2018 року – 4200 грн., 08.11.2018 року – 3200 грн..
Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.
Із матеріалів справи вбачається, що питання щодо доцільності позбавлення батьківських ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було винесено та розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради та за результатами його розгляду, з урахуванням зібраної інформації, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської міської ради Харківської області 06 квітня 2020 року надав висновок №243 щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с.115-116).
За результатом проведеної роботи з цього питання, Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області встановлено, що дитина проживає з матір`ю, де створено для дитини належні житлово-побутові умови для проживання. ОСОБА_2 пояснив, що заперечує проти позбавлення батьківських прав, дуже любить сина та хоче брати участь у його житті що підтверджує небайдуже ставлення батька до дитини. Також батько пояснив, що останнім часом працював за кордоном, тому вони рідко спілкувались з сином. Також органом опіки та піклування було проведено співбесіду з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив, що інколи бачиться та спілкується з батьком, вони в нормальних стосунках. Дитині хочеться, щоб спір між батьками закінчився миром.
Зазначені обставини свідчать про наявність зв`язку між дитиною та батьком і мають враховуватись судом при ухваленні рішення.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не дав належної оцінки висновку Департамента служб  у справах  дітей  виконавчого  комітету Харківської міської ради Харківської області щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав.
Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від викодання своїх обов`язків по вихованню сина. Сам факт проживання батька окремо від дитини, невідвідування батьком шкільного закладу та міської дитячої поліклініки - не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.
Сам відповідач заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначав що він має бажання спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, проте позивач не дає йому можливості спілкуватися з дитиною.
Колегія суддів зауважує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Разом з тим позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Колегія суддів вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не відповідає інтересам дитини.
Крім того практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
Висновок суду першої інстанції про доведеність факту ухилення від виконання батьківських обов`язків, не відповідає фактичним обставинам справи.
За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав слід відмовити.
При цьому відповідача слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у подальшому виконувати обов`язки щодо виховання та утримання дитини належним чином. Контроль за виконанням  ОСОБА_2  батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти на Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2  – адвоката Равницької Лариси Степанівни - задовольнити.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Попередити  ОСОБА_2  про зміну ставлення до виховання дитини, поклавши на Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді:                                                                    Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 28.04.2021 року.