П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/4377/20-а                            Головуючий у 1-й інстанції:  Альчук Максим Петрович 
          Суддя-доповідач:  Капустинський М.М. 

05 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сапальової Т.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1  на  рішення   Вінницького окружного адміністративного суду  від  16 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про  визнання визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, з врахуванням проведеного розрахунку в сумі 41 183,29 грн., з встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) вересень 2011 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що під час звільнення з військової служби, відповідачем протиправно не було здійснено з ним розрахунку по усім видам забезпечення, а саме не було нараховано та виплачено індексації доходів за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року в сумі 41183,29 гривень із урахуванням базового місяця вересень 2011 року.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу вересень 2011 року.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що індексація в даний період позивачу, так і іншим військовослужбовцям, які перебувають на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 не нараховувалася і не виплачувалась, так як фінансування військової частини НОМЕР_1 на вказані цілі не здійснювалося (інших коштів для здійснення нарахування та виплати індексації доходів у військовій частині не було), механізм нарахування та виплати індексації був відсутній. Також, заперечив правильність визначення базового місяця при нарахуванні індексації, а саме вересня 2011 року.
На адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив позивача, в якому він посилаючись на п.2, 5 Порядку №1078 зазначає, що у відповідності до даного порядку для визначення базового місяця проведення індексації доходів необхідно обрати місяці, в якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових, зазначає, що в даному випадку посадовий оклад позивача залишився незмінним у бік підвищення з вересня 2011 року, а саме тому вересень 2011 року буде базовим для здійснення обчислення індексації грошового забезпечення позивача. У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними  в справі матеріалами, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по строковій частині) від 06.08.2018 року №148 підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника служби безпеки зв`язку військ зв`язку та інформаційних систем штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, звільненого наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особову складу) від 01.06.2018 року № 290 з військової служби у запас за ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог частини 8 цієї ж статті за пунктом "б" (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу, виключено із списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення.
На день виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з ним не було проведено виплату індексації за 2016-2018 роки по причині відсутності фінансування на такого роду видатки за вказівкою Департаменту фінансів МО України.
Позивач, з метою з`ясування інформації відносно нарахованої та виплаченої йому індексації, звернувся із запитом на адресу військової частини НОМЕР_1 .
Військова частина листом №350/118/489/пс від 14.02.2020 року повідомила, що у період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року індексація грошових доходів позивача проводилась в межах наявних фінансових ресурсів відповідного рівня.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на індексацію грошового забезпечення, а відсутність у відповідача належного фінансового забезпечення для покриття витрат з індексації грошового забезпечення військовослужбовців не є підставою для її ненарахування. Крім того, з урахуванням п. 5 Порядку №1078 індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року підлягає обчисленню з урахуванням базового місяця, що відповідає місяцю зміни тарифних ставок (окладів) військовослужбовців, тобто вересня 2011 року.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), у ст.1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Статтею 9 Закону №2011-ХІІ регламентовано, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частиною 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закону №2011-ХІІ).
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону та виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до Преамбули до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон від 03.07.1991 №1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Згідно з ст. 1 Закону від 03.07.1991 №1282-XII регламентовано, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Положеннями ст.2 Закону від 03.07.1991 №1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до норм ст.4 Закону від 03.07.1991 №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно з нормами статті 6 Закону від 03.07.1991 №1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтями 18, 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III визначено, що індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Відповідно до пунктом 4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Положеннями абзацу 8 пункту 4 Порядку №1078 регламентовано, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Таким чином, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
З матеріалів справи встановлено, що позивачеві з 2016 року по 2018 рік індексація не нараховувалась та не виплачувалась, що й стало причиною звернення його до відповідача з відповідною заявою. За результатами розгляду якої, відповідачем не заперечувався факт не здійснення індексації грошового забезпечення позивача. Правомірність своїх дій відповідач обґрунтовує посиланням на власний аналіз нормативних документів.
Колегія судді вважає дані доводи необгрунтованими, з огляду на те, що не може визнаватись правомірною невиплата відповідачем спірних сум індексації з мотивів відсутності "фінансових ресурсів для виплати".
Статтею 6 КАС України визначено, при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Положеннями статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" регламентовано, що рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.11.2005 року у справі "Кечко проти України" зазначено, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
У пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини від 10.06.2011 року у справі "Сук проти України" визначено, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.
З огляду на зазначене слідує, що відсутність у відповідача належного фінансового забезпечення для покриття витрат з індексації грошового забезпечення військовослужбовців, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої індексації. Оскільки останнє гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком роботодавця.

При цьому, колегія суддів зауважує, що у позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати протиправними дії військової частини, яка полягає у не виплаті йому індексації грошового забезпечення. Однак, за своїм визначенням дії це певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм.
Бездіяльність суб`єкта владних повноважень полягає у пасивній поведінці останнього, яка виражається у не вчиненні дій (дії), вчинення якої прямо передбачене законом.
З зазначеного слідує, що саме не здійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача полягає у пасивній поведінці військової частини. а не протиправності дій відповідача. Тому, беручи до уваги що не нарахування та не виплата індексації грошового забезпечення позивачеві безпосередньо суперечить вимогам чинного законодавства, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту позивача буде визнання бездіяльності військової частини протиправною, а також наявність підстав зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за відповідний період.

Задовольняючи вимогу позивача по визначенню судом "вересень 2011 року" як базового місяця при обрахуванні індексації, суд першої інстанції  зазначав, що у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 року №1013, пункт 5 Порядку №1078 викладено в наступній редакції: "У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку".
Таким чином, починаючи з 09.12.2015 року обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, у тому числі військовослужбовець.
Так, п.1 Постанови №1013, внесено зміни до Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, що призвело до збільшення посадових окладів працівників, заробітна плата яких обчислюється за вказаною тарифною сіткою.
Згідно з положеннями п.3 Постанови №1013 міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів доручено вжити заходів для підвищення з 01.12.2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.
Для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
З системного аналізу положень пунктів 1-3 Постанови №1013 слідує, що базовий місяць січень 2016 року застосовується для подальшої індексації заробітної плати за посадами, оклади (тарифні ставки) за якими підвищилися в грудні 2015 року у зв`язку з прийняттям Постанови №1013, що відповідає положенням пункту 5 Порядку №1078 в редакції з 09.12.2015 року.
Водночас, абзац 2 пункту 3 Постанови №1013 не встановлює базовий місяць для обчислення індексації, оскільки вказана правова норма містить застереження про те, що обчислення індексу споживчих цін здійснюється відповідно до Порядку №1078 в редакції з 09.12.2015 року. Тобто, абзац 2 пункту 3 Постанови №1013 є бланкетною нормою, яка не може тлумачитися без урахування положень Порядку №1078. Порядок №1078 пов`язує обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації зі зміною окладів (тарифних ставок), тому базовий місяць індексації грошового забезпечення (заробітної плати) змінюється виключно у разі підвищення посадових окладів (тарифних ставок).
Так, на момент виникнення спірних правовідносин тарифні ставки (оклади) військовослужбовців обчислювалися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 року №1294, яка набрала чинності 01.01.2008 року. Зміна тарифних ставок (окладів) військовослужбовців відбулась лише з 01.01.2018 року у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Отже, суд першої інстанції визначаючи базовий місяць для проведення обрахування індексації виходив з того, що посадовий оклад ОСОБА_1 з 01.09.2011 року склав 1420 гривень, з 01.10.2010 року склав 1377 гривень та залишався незмінним до лютого 2018 року, враховуючи Порядок №1078 індексація грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року підлягає обчисленню з урахуванням базового місяця, що відповідає місяцю зміни тарифних ставок (окладів) військовослужбовця, тобто вересня 2011 року.
Водночас, суд першої інстанції відмовив в задоволенні вимоги позивача щодо стягнення визначеної ним конкретної суми індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по березень 2018 року.
В обгрунтування зазначеного суд зауважив, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача, як роботодавця та оскільки така індексація позивачу не нараховувалася, суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача її суму. Розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення та визначати базовий місяць.
Отже, суд першої інстанції констатував, що визначення розміру індексації грошового забезпечення, який підлягає виплаті на користь позивача належить до компетенції відповідача і суд не наділений повноваженнями здійснювати її розрахунок до моменту його проведення відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, за виключенням, визначення судом базового місяця, який на виконання зазначеного ж рішенням, повинен бути застосований Відповідачем при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року, що в свою чергу протирічить вищенаведеним судом доводам, щодо повноважень Відповідача.
Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що суд не наділений повноваженнями здійснювати розрахунок індексації з визначенням базового місяця для проведення такого обрахування. До повноважень суду відноситься перевірка правильності такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини. Враховуючи, що як на час звернення з позовом так і на час розгляду справи, нарахувань та виплати на користь позивача індексації грошового забезпечення Відповідачем - не здійснювалось, колегія суддів приходить до висновку про відсутність порушень прав позивача, на час постановлення рішення, щодо правильності обрахування (визначення базового місяця) та виплати на користь позивача індексації грошового забезпечення, які підлягали б захисту в судовому порядку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що повноваження відносно визначення базового місяця для нарахування індексації відповідно до положень Порядку № 1078 та Закону №1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити як виплату конкретного розміру індексації грошового забезпечення позивача з визначенням базового місяця "вересень 2011 року" - відсутні.
Таким чином, колегія суддів вважає, що позов в частині визначення базового місяця є передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19.    
Доводи наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення.
Відповідно до положень статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.
У силу п.2 ч.1 ст.315КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення базового місяця при обрахунку індексації та прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити  частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії скасувати в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 встановити для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) вересень 2011 року та прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовної вимоги відмовити.
В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Сапальова Т.В.