ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року 
м. Київ

Справа №  5023/4477/12 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. - головуючого, Банаська О.О., Васьковського О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сотник А.С.

учасники справи:
боржник - фізична особа-підприємець Ефозіє Джозеф Ікечукву, не з`явився
кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", не з`явився,
арбітражний керуючий - Безпалий Сергій Олександрович, не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна"
на ухвалу Господарського суду Харківської області
від 11.03.2020
у складі судді: Яризька В.О.,
та постанову Східного апеляційного господарського суду
від 21.05.2020
у складі колегії суддів: Гетьман Р.А. (головуючий), Дучал Н.М., Склярук О.І., 
у справі за заявою
фізичної особи-підприємця Ефозіє Джозефа Ікечукву 
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ.
1. Ухвалою 08.10.2012 Господарський суд Харківської області порушено провадження у справі про банкрутство Фізичної особи-підприємця Ефозіє Джозефа Ікечукву. (далі - боржник, ФОП Е.Д. Ікечукву); введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, вирішено інші процесуальні питання (том 1, а. с. 2 - 3). 
2. Постановою 17.10.2012 Господарський суд Харківської області визнав банкрутом ФОП Е.Д. Ікечукву та відкрив ліквідаційну процедуру;
припинив підприємницьку діяльність банкрута, 
ухвалив вважати строк виконання всіх грошових зобов`язань, та зобов`язань щодо сплати податків і обов`язкових платежів таким, що настав, 
припинив нарахування неустойки, відсотків та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості;
припинив стягнення з банкрута за всіма виконавчими документами, за винятком виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, а також за вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян; 
скасував арешти, що накладені на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядження майном боржника у тому числі податкові застави;
призначив ліквідатором боржника арбітражного керуючого Запорожець І.С., вирішив інші процесуальні питання (том 1, а. с. 102 - 109).
3. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.04.2014 усунено арбітражного керуючого Запорожець І.С. від виконання обов`язків ліквідатора банкрута; призначено ліквідатором  арбітражного керуючого Михайлову М.М.
4. Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.11.2016 усунуто арбітражного керуючого Михайлову М.М. від виконання обов`язків ліквідатора банкрута; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Безпалого С. О.
Короткий зміст вимог заявника
5. Ліквідатор ФОП Е. Д. Ікечукву арбітражний керуючий Безпалий С.О. звернувся до суду з заявою (том 14, а. с. 72 - 77), в якій просив суд :
- витребувати з чужого незаконного володіння трикімнатну квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 593861563101);
- визнати право власності на трикімнатну квартира (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 593861563101) за Е. Д. Ікечукву;
- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційний номером 593861563101 про право власності (9006303; Дата, час державної реєстрації: 11.03.2015 17:04:01; Державний реєстратор: приватний нотаріус Саварінська Н. В.).
Розгляд справи місцевим судом та прийняте ним рішення
6. Ухвалою 11.03.2020 Господарський суд Харківської області відмовив у задоволенні заяви ліквідатора ФОП Е. Д. Ікечукву арбітражного керуючого Безпалого С.О. про витребування майна (вх. № 38 від 02.01.2020); 
скасував заходи забезпечення заяви ліквідатора ФОП Е. Д. Ікечукву арбітражного керуючого Безпалого С.О. про витребування майна, вжиті ухвалою суду від 27.01.2020 (том 14, а. с. 252 - 260).
7. Місцевим судом встановлено, що в ході ліквідаційної процедури ліквідатором виявлено та включено до ліквідаційної маси банкрута трикімнатну квартиру, житловою площею 40,9 кв. м та загальною площею 64,2 кв. м, яка перебувала в заставі ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступником якого є ТОВ "ОТП Факторинг Україна"). Суд також зазначив, що відповідно до протоколу №4 від 27.11.2012 проведення аукціону з продажу зазначеного житлового приміщення квартира реалізована за ціною 40 000 грн, а в подальшому між ліквідатором ФОП Е. Д. Ікечукву та переможцем аукціону укладено договір купівлі-продажу майна банкрута від 21.12.2012. 
7.1. Суд також встановив, що спірне житлове приміщення в подальшому неодноразово відчужувалось за договорами купівлі-продажу. Суд зазначив, що згідно представленої ліквідатором інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №195030255 від 26.12.2019 власником спірної квартири є ОСОБА_1 .
7.2. Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, з травня 2015 року (майже 4 роки) володіє та користується спірною квартирою; набула право власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку за відплатним договором, спірні правовідносини не зачіпають інтересів суспільства. 
7.3. Місцевий суд зазначив, що договір купівлі - продажу спірної трикімнатної квартири, укладений між ліквідатором ФОП Е. Д. Ікечукву арбітражним керуючим Запорожцем І.С. та Е. Д. Ікечукву , було визнано недійсним. При цьому, судом встановлено, що підставами для визнання зазначеного договору недійсним стали встановлені в судовому порядку обставини щодо порушенням арбітражним керуючим Запорожець І. С. положень статті 30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Разом з тим, суд зазначив, що ухвала від 12.11.2019 містить висновки саме щодо недобросовісного виконання своїх обов`язків ліквідатора ФОП Ефозіє Д.І. арбітражним керуючим Запорожцем І.С., тому за допущені порушення відповідні наслідки мають наступити саме для особи, яка неналежним чином виконувала свої обов`язки, а не для особи, яка є добросовісним набувачем. 
7.4. Суд зауважив, що такі наслідки призведуть до фактичного виселення добросовісного набувача та його сім`ї з правомірно придбаного житла без будь-якої компенсації понесених збитків; особу (добросовісного набувача) та членів його сім`ї буде позбавлено права на житло, що об`єктивно є неспіврозмірним наслідкам задоволення вимог ліквідатора, який подає свою заяву через значний сплив строку після продажу майна та обґрунтовує свою заяву з посиланням на незаконність дій попереднього ліквідатора боржника.
З огляду на зазначене, місцевий суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень статті 388 ЦК України. Також, судом скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 27.01.2020.
Розгляд справи в суді апеляційної інстанції та прийняте ним рішення 
8. Постановою 21.05.2020 Східний апеляційний господарський суд апеляційні скарги та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" залишив без задоволення; ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.03.2020 залишив без змін (том 16, а. с. 57 - 70).
8.1. Апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду про добросовісність набуття ОСОБА_1 спірного майна та зазначив, що у цьому випадку право власності на спірну квартиру зазначена особа набула не від боржника/ліквідатора та не від ОСОБА_3 , а від ОСОБА_4 , яка не була стороною правочину, визнаного судом недійсним. 
При цьому, договір купівлі-продажу посвідчений нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саварінською Н.В. 11.03.2015 та зареєстрований в реєстрі за №575, тому вважається правомірним в силу положень статей 204, 207 ЦК України. 
8.2. Суд зауважив, що при укладенні ОСОБА_1 відповідного договору купівлі-продажу від 11.03.2015, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саварінською Н.В. було перевірено відсутність заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, відсутність обтяжень рухомого майна платника податків, відсутність іпотеки за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстр речових прав.
8.3. Суд зазначив, що ліквідатором не враховано, що до вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння не з їхньої волі іншим шляхом, відносяться такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною. Однак, недійсність правочину, на виконання якого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. При цьому, недійсність правочину не виключає також і наявності волі власника на передачу права власності іншій особі.
8.4. Апеляційний суд зауважив, що спірне майно було відчужено ліквідатором банкрута (арбітражним керуючим) під час проведення ліквідаційної процедури на виконання вимог постанови суду від 17.10.2012, а після визнання боржника банкрутом, ліквідатору не потрібна була згода боржника на продаж його майна (нерухомості), оскільки його воля на продаж майна була визначена постановою про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Також судом враховано добровільне звернення Е.Д. Ікечукву до суду з заявою про визнання його банкрутом, що свідчить про те, що боржник чітко усвідомлював наслідки такого звернення до суду та ризик втрати належного йому майна, шляхом продажу його іншим особам для задоволення вимог кредиторів в межах справи про банкрутство. 
8.5. Суд також зауважив, що ліквідатором Безпалим С.О. не надано доказів того, що ним було вжито заходи для отримання відшкодування вартості спірної квартири грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину, у зв`язку з відчуженням ліквідатором - арбітражним керуючим Запорожцем І.С. за результатами визнання недійсним аукціону від 27.11.2012 та договору купівлі - продажу від 27.11.2012. 
Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що ліквідатор боржника не надав жодних доказів та не довів неможливості досягнення ним поставленої мети менш обтяжливим для власника квартири засобом, тому застосування положень статті 388 ЦК України за наявності недобросовісних дій ліквідатора боржника Запорожця І.С. матиме наслідком недотримання балансу інтересів у цій справі та призведе до порушення принципу пропорційності і як наслідок порушення права власності, гарантованого статтею 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Також суд зазначив, що в цьому випадку не буде дотримано справедливого балансу у результаті здійсненого втручання у право власності, що призведе до порушення статті 8 зазначеної Конвенції.
8.6. Апеляційний суд зазначив, що питання, що стосуються позовної давності не були вимогою чи доводом жодної з апеляційних скарг, тому суд не здійснював перевірку законності рішення в частині застосування строків позовної давності.  
КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ 
9 ТОВ "ОТП Факторинг Україна"27.06.2020, звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.03.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.05.2020 у справі № 5023/4477/12.
10. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 5023/4477/12 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., судді - Банасько О.О., суддя - Жуков С.В., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2020.
11. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.07.2020 відкрито касаційне провадження у справі № 5023/4477/12 Господарського суду Харківської області за касаційною скаргою ТОВ "ОТП Факторинг Україна", датою проведення судового засідання визначено 22.09.2020.
12. Ухвалою Верховного Суду від 22.09.2020 касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "ОТП Факторинг Україна" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.03.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.05.2020 зупинене до закінчення розгляду судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № Б-39/187-08 та виготовлення повного тексту судового рішення.
13. Постановою Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 18.02.2021 касаційну скаргу арбітражного керуючого Онищенка К.С. залишено без задоволення, постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.05.2020 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.12.2019 у справі № Б-39/187-08 залишено без змін.
14. Ухвалою 22.04.2021 Верховний Суд поновив провадження у справі № 5023/4427/12 Господарського суду Харківської області;
повідомив учасників справи, що розгляд касаційної скарги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.03.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2020 відбудеться 01.06.2021 о 12:00;
довів до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою;
звернув увагу учасників справи на можливість розгляду касаційної скарги за відсутності їх представників за наявними у справі матеріалами у разі подання відповідного клопотання.
15. Від фізичної особи ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу ТОВ "ОТП Факторинг Україна", в якому зазначена особа просила відмовити у задоволенні касаційної скарги ТОВ "ОТП Факторинг Україна".
15.1. Від арбітражного керуючого Безпалого С.О. надійшов відзив на касаційну скаргу ТОВ "ОТП Факторинг Україна", в якому зазначена особа просила задовольнити касаційну скаргу ТОВ "ОТП Факторинг Україна", оскаржувані рішення скасувати, заяву арбітражного керуючого Безпалого С.О. про витребування з чужого незаконного володіння житлового приміщення задовольнити.
16. В судове засідання 01.06.2021 уповноважені представники сторін не з`явилися.
Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання (01.06.2021) від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги (в т. ч. про перерву чи відкладення розгляду справи), що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 01.06.2021.
З урахуванням положень Закону України від 30.03.2020 №540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами), Верховний Суд дійшов висновку за можливе розглянути справу №5023/4477/12 у визначену дату та час.
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 
Доводи скаржника (ТОВ "ОТП Факторинг Україна")
17. Скаржник доводив, що якщо за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. У такому випадку діюче законодавство не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувана за останнім у ланцюгу договорів договором права відчужувати це майно. Скаржник зауважив, що судами попередніх інстанцій, без врахування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 01.08.2018 у справі №908/431/14, від 21.06.2018 у справі №927/939/17, ототожнено волю банкрута на відчуження майна з діями ліквідатора та сформовано передчасний висновок щодо відсутності підстав для витребування майна у добросовісних набувачів у порядку статті 388 ЦК України.
17.1. Скаржник зауважив, що ліквідатором були порушені норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо процедури оцінки та продажу такого майна, тому здійснення ліквідатором продажу майна не у спосіб та не в межах повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися вираженням волі власника майна - ФОП Е. Д. Ікечукву. На думку скаржника, Верховним Судом у постанові від 20.03.2018 у справі №Б-50/112-09 сформовано правову позицію, згідно якої у випадку, якщо вибуття спірного майна із володіння фізичної особи-підприємця відбулося поза його волею, шляхом реалізації майна банкрута на аукціоні, за результатами якого укладено договір купівлі-продажу, що в подальшому був визнаний недійсним, то наявні підстави для витребування спірного майна у порядку статті 388 ЦК України.
17.2. Скаржник зазначив про необґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій щодо добросовісного набуття відповідачем права власності, оскільки в 2014 році тривав розгляд справи №645/1106/14-ц за позовом ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, ході розгляду якої ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова на спірну квартиру накладався арешт. 
17.3. Скаржник аргументував, що у рішенні Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 мова йде про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора, тому такий висновок не є рівнозначним та не може бути застосований у справі де сторони суб`єкти господарювання. Крім того, на думку скаржника, Конвенція в ст. 1 Першого протоколу поєднує в собі захист як кожної фізичної так і юридичної особи мати право мирно володіти своїм майном. Разом з тим, суд при застосуванні цього положення необґрунтовано (без конкретизування) віддав перевагу власнику безпідставно набутого майна, обмежуючи права боржника та кредитора - іпотекодержателя. Скаржник звернув увагу, що конвенція захищає права фізичної та юридичної особи від втручання держави в право мирного володіння своїм майном, що не відповідає обставинам даної справи. Також скаржник зазначив, що чинним законодавством визначено порядок витребування майна з чужого незаконного володіння, а ліквідатором обрано законний та ефективний спосіб захисту інтересів боржника та кредитора.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
18. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
19. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
20. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника, зазначених в пунктах 17 - 17.3. описової частини цієї постанови.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Щодо застосування норм матеріального та процесуального права та мотивів прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги 
21. Статтею 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
22. Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 321 ЦК України.
23. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
24. У спорі між особою, яка вважає себе власником спірного майна, та особою, яка вважає себе законним володільцем (користувачем) спірного майна, сторонами спору є особи, які претендують на спірне майно. Тому для правильного вирішення спору суду слід з`ясувати та перевірити передусім:
- правові підстави, відповідно до яких виникло та існує речове право на майно у позивача; 
- факт наявності майна у незаконному володінні відповідача; 
- факт відсутності у відповідача правових підстав для володіння майном; 
- факт добросовісного (недобросовісного) володіння чужим майном.
25. Незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач.
25.1. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане у особи, яка не мала права його відчужувати.
25.2. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права.
25.3. Верховний Суд звертає увагу, що від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного - лише в передбачених законом випадках, а саме відповідно до статті 388 ЦК України.
Щодо суті касаційної скарги
26. Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що майно вибувало з володіння ФОП Е.Ф. Ікечукву за його волею.
26.1. Суди зазначили, що спірне майно, яке належало на праві власності банкруту, було відчужено ліквідатором банкрута (арбітражним керуючим) під час проведення ліквідаційної процедури з банкрутства на виконання вимог постанови суду від 17.10.2012. 
26.2. Також апеляційний суд зауважив, що після визнання боржника банкрутом, ліквідатору не потрібна була згода ФОП Е.Ф. Ікечукву на продаж його майна (нерухомості), оскільки його воля на продаж майна була визначена постановою про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Крім того, апеляційним судом враховано добровільне звернення Е.Ф. Ікечукву до суду з заявою про визнання його банкрутом, що свідчить про те, що Е.Ф. Ікечукву чітко усвідомлював наслідки такого звернення до суду та ризик втрати належного йому майна, шляхом продажу його іншим особам для задоволення вимог кредиторів в межах справи про банкрутство. 
27. Верховний Суд вважає обґрунтованими доводи скаржника про те, що в цьому випадку добровільне звернення Е.Ф. Ікечукву до суду з заявою про визнання його банкрутом не свідчить про те, що майно банкрута вибуває з його володіння за його волею.
27.1. При цьому, Верховний Суд звертає увагу на те, що після введення процедури ліквідації, до арбітражного керуючого (ліквідатора) переходять повноваження власника та керівника боржника. 
27.2. Вибуття майна з володіння власника (банкрута) відбувається не за його волевиявленням, а в силу прямої вказівки спеціального закону, та, обмежуючи таким чином права власника на володіння майном, законодавець одночасно зобов`язує ліквідатора діяти добросовісно, розсудливо, обґрунтовано, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством про банкрутство;
27.3. Крім того, здійснення ліквідатором - арбітражним керуючим права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених Законом про банкрутство (проведення аукціону з порушенням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"), не є вираженням волі власника майна (банкрута), на вибуття такого майна з його володіння, що дає підстави повернення майна володільцю, шляхом його витребування у відповідачів як добросовісних набувачів, в порядку частини першої статті 388 ЦК України.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 18.02.2021 у справі № Б-39/187-08.
28. Як встановлено судами попередніх інстанцій у цій справі, ухвалою від 12.11.2019 задоволено частково заяву ліквідатора ФОП Е. Д. Ікечукву арбітражного керуючого Безпалого С.О. про визнання недійсними протоколів аукціону та договорів купівлі-продажу. Також було визнано недійсним результати аукціону від 27.11.2012, проведеного Товарною біржею "Всеукраїнський торгівельний центр", оформленого протоколом №4, з продажу спірної трикімнатної квартири; визнано недійсним договір купівлі - продажу спірної трикімнатної квартири, укладений між ліквідатором ФОП Ефозіє Д.І., арбітражним керуючим Запорожцем І. С та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. 27.11.2012 та зареєстрований у реєстрі за № 3102. 
28.1. При цьому, суд дійшов висновку, що матеріалами справи доведено, що під час здійснення у ліквідаційній процедурі ФОП Ефозіє Д.І. у справі про банкрутство реалізації майна останнього, а саме квартири, були порушені ліквідатором останнього норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо процедури оцінки та продажу такого майна, передбачені положеннями статей 29, 30 Закону про банкрутство.
28.2. Тобто, ліквідатором банкрута, арбітражним керуючим Запорожцем І.С. не здійснено заходів щодо визначення найвищої ціни, яка б дала змогу забезпечити погашення грошових вимог кредиторів та враховувала б інтереси боржника.
Отже, наявність факту проведення аукціону з порушенням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" спростовує висновки апеляційного суду про вираження волі власника майна (банкрута) на вибуття такого майна з його володіння.
29. Верховний Суд вважає нерелевантними висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для застосування положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції. 
Так, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях вказував, що розпорядження про повернення майна заявниці державі було втручанням в її право на мирне користування цим майном (справи "Гладишева проти Росії", "Бєлова проти Росії"), тобто застосовував положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у разі втручання держави в право власності фізичної чи юридичної особи, а не у випадку спору між суб`єктами приватно-правових відносин. 
У зв`язку з вищенаведеним Верховний Суд зазначає, що у "горизонтальних" відносинах - відносинах між боржником та набувачем майна - положення Конвенції застосовуються лише у тій межі, що не суперечить суті правозахисних відносин та правозастосовчій процедурі, а не в усіх випадках витребування майна у набувача в процедурах банкрутства. 
З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, у цій справі не вбачається втручання держави в право власності фізичної чи юридичної особи, тобто, існує спір між сторонами у межах саме приватного, а не публічного права.
29.1. Разом з тим,  висновок судів попередніх інстанцій про вибуття спірного майна з володіння банкрута не з його волі та застосування положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції не вплинув на правильність прийнятого рішення з огляду на таке.
30. Відповідно до положень частин першої, другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
31. У статті 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
32. Стаття 47 Конституції України встановлює право кожного на житло.
33. Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірна квартира перепродавалась неодноразово. При цьому, при укладенні ОСОБА_1 відповідного договору купівлі-продажу від 11.03.2015, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саварінською Н.В. було перевірено відсутність заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, відсутність обтяжень рухомого майна платника податків, відсутність іпотеки за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстр речових прав.
Отже, доводи скаржника про наявність на момент придбання спірного житлового приміщення арешту спростовується обставинами, встановленими судами попередніх інстанцій.
33.1. Крім того, судами встановлено наявність витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 34763356, сформованим 11.03.2015 17:11:27, яким підтверджується реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 .
33.2. Також місцевим судом встановлено, що у спірній квартирі ОСОБА_1 проживає понад 4 роки, а також встановлено, що у спірному помешканні разом з добросовісною набувачкою зареєстровані фізичні особи - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . 
34. Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій що відповідач вжила усіх розумних заходів, виявила обережність та обачність для з`ясування всіх правомочностей продавця на відчуження майна, що свідчить про законність та добросовісність набуття права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру з огляду на встановлені обставини набуття зазначеною особою спірної квартири та встановлення судами відсутності заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, відсутності обтяжень рухомого майна платника податків, відсутності іпотеки за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстр речових прав.
35. За встановлених судами обставин саме у цій справі (проживання у спірному помешканні разом з ОСОБА_1 інших осіб, відсутності доказів наявності іншого житла у відповідачки та членів її родини) суди дійшли цілком обґрунтованого висновку, що у разі задоволення вимог ліквідатора та витребування від ОСОБА_1 спірної квартири будуть порушені її права та права осіб, які проживають у спірній квартирі, гарантовані Конституцією та законами України, а конкуруючий суспільний інтерес ліквідатора у поверненні майна до ліквідаційної маси не може вважатися співмірним із тими негативними наслідками, яких зазнає життя ОСОБА_1 .
36. Також обґрунтованими є висновки місцевого та апеляційного судів про те, що у разі порушення прав банкрута та його кредиторів вчиненням продажу спірної квартири, поновлення такого порушеного права в цьому випадку (за встановлених судами обставин) може відбуватись іншим шляхом, зокрема, покладенням відповідальності на особу, яка допустила відповідні порушення, а не покладенням надмірного тягаря відповідальності на іншу особу, яка є добросовісним набувачем квартири.
В цьому випадку у результаті здійсненого втручання у право власності фізичної особи ОСОБА_1  не буде дотримано справедливого балансу, що призведе до порушення статті 8 Конвенції. У разі порушення прав банкрута та його кредиторів вчиненням продажу спірної квартири, поновлення такого порушеного права в даному випадку має відбуватись іншим шляхом, зокрема, покладенням відповідальності на особу, яка допустила відповідні порушення, а не покладенням надмірного тягаря відповідальності на іншу особу, яка є добросовісним набувачем цієї квартири.
37. Верховний Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 01.08.2018 у справі №908/431/14, від 21.06.2018 у справі №927/939/17, Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі №916/2129/15 з огляду на таке.
37.1. Як вбачається зі змісту постанови Верховного Суду від 01.08.2018 у справі №908/431/14, справа розглядалася за заявою безпосередньо боржника (ТОВ "Аякси") про витребування майна з чужого незаконного володіння (ТОВ "Кайрос і К") та визнання права власності. При цьому, заявником було витребувано майно, яке реалізоване за результатами другого повторного аукціону з продажу майна ТОВ "Аякси".
37.2. Зі змісту постанови Верховного Суду від 21.06.2018 у справі №927/939/17 вбачається, що заявником було витребувано майно, яке було реалізоване за договором купівлі - продажу під`їзної колії (внутрішньої) від 10.04.2013, укладеного між ЗАТ "Бахмачконсервмолоко" в особі ліквідатора Мурзи А.М. та ТОВ "Бахмачмолоко" на підставі рішення комітету кредиторів від 05.04.2013 про здійснення безпосереднього продажу майна боржника ліквідатором.
37.3. Зі змісту постанови Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі №916/2129/15 вбачається, що позовну заяву було подано заступником прокурора Одеської області на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради поза межами процедур банкрутства, передбаченими Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який діяв на той час.
37.4. Постанова Верховного Суду України від 25.01.2017 у справі № 916/2131/16 була прийнята за результатами касаційного розгляду заяви заступника Генерального прокурора України про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 06.07.2016 за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ТОВ "Джі Ем Джі Контент" про витребування майна поза межами процедур банкрутства, передбаченими Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який діяв на той час та з урахуванням положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".
37.5. Зі змісту постанови Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 674/31/15-ц вбачається, що позовну заяву було подано прокурором Дунаєвецького району Хмельницької області в інтересах держави про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки (в той час, як в цій справі мова йде не про земельну ділянку, а про житлове приміщення), поза межами процедур банкрутства, передбаченими Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який діяв на той час.
37.6. Крім того, зі змісту постанови Верховного Суду від 10.05.2018, прийнятої у справі № 29/5005/6381/2011, вбачається, що предметом судового розгляду була заява ліквідатора ТОВ "Ольга" арбітражного керуючого до ТОВ "М.Р.С." про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09.02.2017, в той час як у цій справі предметом розгляду є заява ліквідатора про витребування майна на підставі статті 388 ЦК України.
Отже, з огляду на інший суб`єктний склад (в цій справі заява ліквідатора стосується витребування майна у фізичної особи, в той час як у зазначених скаржником справах витребування майна здійснювалось у юридичних осіб, звернення до суду здійснювалося в тому числі за участі прокурора в інтересах громад тощо), інше правове регулювання (в зазначених скаржником справах відсутні посилання на положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також не надавалась оцінка правовідносинам крізь призму статей 3, 47 Конституції України, Кодексу України з процедур банкрутства), а також судами встановлено інші обставини, ніж у цій справі, зазначена скаржником судова практика є нерелевантною до обставин, суб`єктного складу, предмету звернення та правового регулювання у цій справі.
Щодо суті касаційної скарги
38. У добросовісного набувача майно може бути витребувано лише в передбачених законом випадках, а саме відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, зокрема, у разі вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
39. Судами першої та апеляційної інстанцій у цій справі встановлено, що фізична особа ОСОБА_1 вжила усіх розумних заходів, виявила обережність та обачність для з`ясування всіх правомочностей продавця на відчуження майна, що свідчить про законність та добросовісність набуття права власності зазначеною фізичною особою на спірну квартиру.
40. За встановлених судами обставин (проживання у спірному помешканні разом з добросовісною набувачкою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ), відсутності доказів наявності іншого житла у ОСОБА_1 та членів її родини) суди дійшли обґрунтованого висновку, що у разі витребування від такої набувачки спірної квартири, якою вона володіє, користується та розпоряджається понад 4 роки, будуть порушені її права та права її співмешканців, зареєстрованих у спірній квартирі, гарантовані Конституцією та законами України, а конкуруючий суспільний інтерес ліквідатора у поверненні майна до ліквідаційної маси не може вважатися співмірним із тими негативними наслідками, яких зазнає життя набувачки майна та членів її родини.
Висновки щодо застосування норми права.
41. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
42. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 309 ГПК України).
43. Згідно з частиною другою статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
44. На підставі викладеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та залишення оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій без змін. 
Судові витрати 
45. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенні без змін рішень судів попередніх інстанцій, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.
На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 308, 309, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.03.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2020 у справі №5023/4477/12 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                В.Я. Погребняк

Судді                                                                                          О.О. Банасько

                                                                                          О.В. Васьковський