Номер провадження: 22-ц/813/4247/21
Номер справи місцевого суду: 522/19329/19 
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б. Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.06.2021 року                                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого - Сєвєрової Є.С.,
суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,                
за участю секретаря - Чепрас А.І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи: Департамент культури, національностей релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2020 року у складі судді Свяченої Ю.Б.,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третіх осіб без самостійних вимог: Департаменту культури, національностей релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, про скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 ; визнання недійсним договору іпотеки від 07.05.2019; скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2020 року вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам проводити будь-які будівельні, ремонтні та інші роботи у квартирі АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2020. В клопотанні послалася на те, що вжиті заходи забезпечення позову не є співмірними з заявленими позовними вимогами, відсутня реальна загроза невиконання рішення суду, та те, що вжиті заходи забезпечення позову не стосуються предмета спору, а вжиті заходи перешкоджають їй в повному обсязі розпоряджатися зазначеним майном.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2020 року.
Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та ухвалити нову про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2020 року.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не звернув увагу на те, що позивач не надав докази на підтвердження необхідності забезпечення позову, саме у такий спосіб, не навів мотивів щодо співмірності із заявленими вимогами між сторонами та чи дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не перевірив наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Зазначення в ухвалі суду щодо заборони проводити ремонтні та інші роботи може істотно порушити право відповідача ОСОБА_3 , адже під ремонтними та іншими роботами можна мати на увазі будь-що та цією обставиною у будь-який момент може скористатись позивач та його представники у корисливих мотивах. Що саме мали, на увазі представник позивача та суд коли визначали заборону інших робіт в ухвалі суду та клопотанні не зазначено та не зрозуміло. Апелянт також просила суд врахувати позицію відповідача у відзиві на заяву, в якому апелянт посилалася на те, що позивач тривалий час знаходиться за кордоном України на постійному проживанні, а тому питання того чи порушують відповідачі її права є сумнівним. Більш того, у зв`язку із тим, що позивач знаходиться за кордоном, виникає питання про те, хто буде відшкодовувати збитки пов`язані з забезпеченням позову, оскільки із матеріалів справи вбачається, що угоду із адвокатами укладає не позивач, а її представник ОСОБА_6 
01.06.2021 від представника відповідачів надійшла заява про розгляд справи без їх участі.
Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Представник позивача судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 01.06.2021 від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення складений 25.06.2021.
Враховуючи, що справа тривалий час перебуває на розгляді у суді, матеріали справи містять всі необхідні докази, апеляційний суд вирішив в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовити та розглянути справу без участі сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2020 року щодо заборони здійснювати будівельні роботи, своїх висновків щодо відмови не вмотивував, послався лише на загальні норми процесуального права.
Зміст позовних вимог свідчить про те, що позивач просить скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 ; визнати недійсним договір іпотеки від 07.05.2019; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . 
Свої вимоги ґрунтує на тому, що під час реконструкції квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 здійснив її поділ на дві окремі квартири та 26.03.2019 зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_2 . Позивач стверджує, що квартира АДРЕСА_2 а частково входить до складу приміщень квартири АДРЕСА_3 , власником якої є позивач та за висновком судового експерта площа накладення становить 26,6 кв.м., у зв`язку з чим квартира АДРЕСА_2 а частково ввійшла до складу квартири АДРЕСА_3 . На підставі договору іпотеки від 07.05.2019 відбулася реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 .
В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач послалася на те, що незважаючи на те, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2019 забезпечено позов позивача шляхом накладення арешту на спірну квартиру, однак на теперішній час тривають будівельні роботи по самовільній реконструкції квартири, а тому, на думку позивача, існує необхідність у вжиті додаткових заходів забезпечення позову шляхом заборони проводити будівельні, ремонтні та інші роботи у квартирі АДРЕСА_1 .
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N 381/4019/18 (провадження N 14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.
Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Окрім того, застосування заходу забезпечення позову є попередньою і запобіжною мірою і є обмеженням особи у правах ще до встановлення факту порушення, - тому такий захід може бути застосованим лише у виключних і дійсно необхідних випадках.
Заява про забезпечення позову має бути обґрунтованою, її доводи мають підтверджуватися доказами. Позивач зобов`язаний довести, що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має дотримуватися балансу прав та інтересів сторін спору, вживати заходи забезпечення позову лише у разі співмірності вимог заяви вимогам позову та лише за умови дотримання принципу правомірного обмеження прав та інтересів протилежної сторони спору.
Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Зазначеного суд першої інстанції не врахував.
Позивачем при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову не наведено доводів яким чином невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони здійснювати будівельні, ремонтні роботи може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення вимог про скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 ; визнання недійсним договору іпотеки від 07.05.2019; скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .
Крім того, незаконна реконструкція квартири не впливає на вже зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_2 , а також на дійсність договору іпотеки та реєстрацію права власності за ОСОБА_3 .
Отже, заходи забезпечення позову у вигляді заборони здійснювати ремонтні роботи не є співмірними з заявленими позовними вимогами, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2020 року.
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2020 року про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову слід скасувати, у зв`язку з чим заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2020 щодо заборони проводити будь-які будівельні, ремонтні та інші роботи у квартирі АДРЕСА_1 підлягають скасуванню.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2020 року скасувати.
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2020 року щодо заборони проводити будь-які будівельні, ремонтні та інші роботи у квартирі АДРЕСА_1 .
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 25.06.2021.

Головуючий:
                                               
Судді: