КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М           У К Р А Ї Н И
 
24 травня 2021 року                                                                       м. Київ
 
Унікальний номер справи № 759/13149/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7267/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого  -  Левенця Б.Б.,
                  суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Журибеди О.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат та аліментів за минулий час, -
 
в с т а н о в и в :
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 22 171,00 грн. заборгованості з аліментів на дитину за період з 05 лютого 2018 року по 27 лютого 2019 року, 18 685,00 грн. додаткових витрат на дитину на лікування та здоров`я та 12 791,00 грн. додаткових витрат на товари, необхідні для дитячого розвитку, здоров`я та гігієни.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що сторони перебувають у шлюбі, у якому народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо від самого народження дитини, матеріально не утримує дитину та не виконує інших батьківських обов`язків. Зазначила, що відповідач проживає та працює в Іспанії та не несе основних та додаткових витрат на утримання дитини, проте повинен їх нести у відповідності до ст. 185 СК України. Оскільки відповідач ухилявся від сплати аліментів за минулий час, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом (т. 1 а.с. 1-14).
У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що відповідач бере участь в житті дитини та добровільно сплачує кошти на утримання дитини, купує необхідні речі та передає гроші позивачу. У період з 05 лютого 2018 року по 27 лютого 2019 року позивач не зверталася до відповідача з вимогою сплати аліментів на дитину, при цьому відповідач не ухилявся від їх сплати. Щодо стягнення з нього додаткових витрат , необхідних для придбання товарів для дитячого розвитку, здоров`я та гігієни, заперечував посилаючись на те, що позивачем не доведено обставин для задоволення позову в цій частині, а придбання одягу, іграшок та інших побутових речей не можуть вважатися додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України (т. 1 а.с. 97-101).
Позивач подала до суду заперечення на відзив на позовну заяву, в яких підтримала позовні вимоги та заперечувала проти доводів відповідача щодо утримання дитини (т. 1 а.с. 127-129).
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено (т. 1 а.с. 231, 233-235).
Не погодившись з рішенням районного суду, 25 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог (т. 1 а.с. 237-242).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що висновки районного суду про те, що позивачем не було доведено ухилення відповідача у добровільному порядку сплачувати аліменти, необхідність лікування дитини та що частина вимог не відноситься до додаткових витрат є помилковими. Звертала увагу на те, що до суду було надано листування  між сторонами, з якого вбачається, що відповідач не бажає приймати фінансову участь у вихованні дитини. На підтвердження необхідності лікування дитини було надано до суду довідку про хворобу, яка відповідачем не заперечувалась. Вважає, що судом не розглядалась необхідність стягнення додаткових витрат. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.
 
Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2015 року (т. 1 а.с. 20, 25).
Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 27).
Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 1 ст. 182 СК України визначені обставини, які суд враховує при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.
За змістом ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.
Частиною ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Перевіряючи доводи позивача щодо ухилення відповідача від сплати аліментів, апеляційний суд дослідив електронне листування сторін та встановив, що повідомлення позивача адресовані відповідачу містять вимоги про сплату аліментів, а відповідач у відповідь не заперечує проти сплати аліментів (т. 1 а.с. 166-200). Посилання апелянта на те, що відповідач ухиляється від надання утримання дитині спростовуються квитанціями про перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 , фіскальними чеками на придбання ліків, одягу, взуття для дитини, іграшок і канцелярських товарів для школи, які надав відповідач (т. 1 а.с. 102-114). 
Колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів щодо ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст. 191 СК України, а тому  районний суд дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення аліментів за минулий час.
Крім аліментів за минулий час позивач також просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, а саме 18 685,00 грн. додаткових витрат на лікування та здоров`я та 12 791,00 грн. на товари, необхідні для дитячого розвитку та гігієни.
За змістом ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК України).
Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. 
До позовної заяви ОСОБА_1 надала копії квитанцій та товарних накладних на підтвердження здійснення витрат на купівлю дитячого одягу, дитячого харчування та товарів для дитячої гігієни (т. 1 а.с. 28-76, 81-84).
Проте вказані витрати на дитину є основними, не викликані особливими обставинами, тому у розумінні ст. 185 СК України не можуть вважатися додатковими витратами на дитину.
Згідно з наданим протоколом обстеження тазостегнових суглобів ОСОБА_3 від 04 грудня 2018 року та консультативним висновком лікаря від 05 грудня 2018 року у дитини виявлено залишкові явища м`язової кривошиї, синдром рухових порушень внаслідок травми краніоцервікальної області, вроджена асиметрія тазу, укорочення правої ноги на 5-7 мм, зміщення стегнових костей та ін., надано рекомендації по лікуванню (т. 1 а.с. 131-132).
На підтвердження понесення додаткових витрат на лікування дитини позивач надала копії квитанцій від 04 грудня 2018 року про оплату рентгену тазових кісток на суму 400,00 грн., про оплату консультації лікаря педіатра на суму 320,00 грн., консультації дитячого ортопеда та проведення УЗД на суму 610,00 грн. Також позивач подала до суду копії квитанцій від 03 грудня 2018 року, 17 грудня 2018 року, 19 грудня 2018 року, 21 грудня 2018 року, 16 січня 2019 року про оплату мануальної терапії на загальну суму 32 900,00 грн. (т. 1 а.с. 78-80, 132).
Необхідність понесення вказаних витрат для проведення курсу лікування і особливостей розвитку дитини обґрунтована наявними у справі доказами і медичними документами, розмір цих витрат, на думку суду апеляційної інстанції, є розумним і справедливим. При цьому, за наявними у справі доказами сторони обговорювали вказані витрати на лікування дитини, а відповідач є особою працездатною та фінансово спроможною взяти участь у відшкодуванні половини цих витрат(т. 1 а.с. 78-80, 132, 188-190).
Тому, колегія суддів погодилась із доводами позивачки про наявність медичних показань та підстав для стягнення додаткових витрат на лікування дитини у розмірі 34 230,00 грн. і зобов`язання відповідача взяти участь у зазначених витратах в розмірі половини вартості витрат лікування.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду в частині відмови у стягненні додаткових витрат на дитину та стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі  17 115,00 грн., а в іншій частині рішення суду залишити без змін. Проте таке рішення не позбавляє позивача права заявляти про стягнення аліментів з відповідача від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила. 
Позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь держави 768.40 грн. (1921 грн. х 0.4, мінімальна ставка за позовом вказаної категорії) судового збору за розгляд справи районним судом та 1152.60 грн. (768.40 грн. х 150%) судового збору за розгляд справи апеляційним судом.
З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, судова колегія, -
                                               п о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року - скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, ухвалити в цій частині нове рішення. 
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь   ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) - 17 115,00 грн. додаткових витрат на лікування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь  держави 768.40 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 1152.60 грн. (768.40 грн. х 150%) судового збору за розгляд справи апеляційним судом.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець
 
                                                                                                          В.М. Ратнікова
 
О.В. Борисова