ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/18014/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
секретаря                                                  Строяновської О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві, про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась у суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві (далі - третя особа - ГУ ДКСУ у м. Києві), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення про збільшення грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльності щодо неподання  третій особі висновка про повернення надмірно сплаченої до бюджету суми податка на доходи фізичних осіб за 2018 рік із врахуванням податкової знижки на підставі поданої декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік та зобов`язання відповідача подати такого висновка. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що право на податкову знижку на суму тіла іпотечного житлового кредита передбачено положеннями підпункта 166.3.8 пункта 166.3 статті 166 Податкового кодексу України, а тому відповідач протиправно виключив цю суму зі склада податкової знижки. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2021 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його змінити в мотивувальній частині. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає ті самі доводи, які викладені у позовній заяві. 
Не погоджуючись із рішенням суду, Головне управління Державної податкової служби у місті Києві подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального права, не з`ясування всіх обставин у справі та не дослідження наданих доказів, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги наголошує, що відповідно до положень підпункта 166.3.1 пункта 166.3 статті 166 Податкового кодексу України позивач має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного дохода витрати у вигляді виключно частини суми процентів, сплачених за користування іпотечним житловим кредитом. Акцентує увагу, що позивачем надано докази на підтвердження суми податку, що підлягає поверненню з бюджету у розмірі 18986,05 грн., а тому підстави для подання висновку для повернення 6488,63 грн. за умови чинності податкового повідомлення - рішення відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача третя особа просить в її задоволенні відмовити, наголошує, що рішення місцевого суду про задоволення позову не ґрунтується на нормах матеріального права, а тому апеляційна скарга податкового органа підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у місті Києві заявило клопотання про заміну відповідача правонаступником.
За приписами статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України    у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Відповідно до постанов Кабінета Міністрів України «Про затвердження положення про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» від 06 березня 2019 року №227, «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» від 19 червня 2019 року №537 та розпорядження від 21 серпня 2019 року №682-р, Головне управління Державної податкової служби у місті Києві почало діяльність як орган виконавчої влади та є правонаступником Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.
Отже,        клопотання про заміну відповідача у справі Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві його правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), підлягає задоволенню. 
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з таких підстав.
Судом установлено, що 12 жовтня 2015 року між позивачем як покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «УМК» як продавцем укладено попередній договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, згідно умов якого сторони зобов`язались в майбутньому, в строк до 29 жовтня 2015 року укласти договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, розташовану на 18 поверсі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,55 кв.м, житловою площею 24,70 кв.м., на умовах, встановлених даним договором.
20 жовтня 2015 року договором про внесення змін до попереднього договора сторони змінили пункт 1 договора, виклавши його у новій редакції: сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк до 12 листопада 2015 укласти довір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, розташовану на 16 поверсі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 61,55 кв.м., житловою площею 24,70 кв.м., на умовах, встановлених даним Договором.
27 жовтня 2015 року між позивачем як позичальником та Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» як позикодавцем відповідно до Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів на будівництво (реконструкцію) і придбання житла молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам, які згідно із законодавством визнані такими, що потребують поліпшення житлових умов, за рахунок власних коштів (коштів статутного капітала) Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», затвердженого рішенням правління такої установи від 14 травня 2013 року, протокол № 32, укладено кредитний договір № 9 (щодо надання кредита на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла за рахунок власних коштів).
За умовами пункта 1.1 кредитного договора (в редакції додаткового договора до Кредитного договора від 03 листопада 2015 року), кредит у розмірі 1012066,00 грн., надається позичальнику на будівництво житла - однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , згідно з попереднім договором купівлі-продажу майнових прав.
03 листопада 2015 року на виконання умов попереднього договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «УМК» та позивачем укладено договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно.
За змістом пункта 1.1. договора купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно позивач набув у власність майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , ІІ черга будівництва.
При цьому, згідно абзацем 2 пункта 8.1. договора купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно джерелом придбання майнових прав на квартиру є кошти, отримані позивачем на умовах кредитного договору.
01 листопада  2017 року у зв`язку із завершенням будівництва та реєстрацією прав власності на предмет іпотеки, між позивачем та Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, за яким договір іпотеки викладено в новій редакції, а його предмет замінено на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
31 січня 2019 року з метою отримання податкової знижки позивач подала податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік
Відповідачем, на підставі підпункта 20.1.4 пункта 20.1 статті 20, статей 76, 166, 176 Податкового кодексу України, проведено камеральну перевірку податкової декларації позивача про майновий стан і доходи, поданої за 2018 рік, за результатами якої 14 березня 2019 року складено акт №1242/26-15-13-21, яким встановлено завищення суми податка на доходи фізичних осіб, яка підлягає поверненню з бюджету, зазначеної у податковій декларації. 
18 березня 2019 року на розрахунковий рахунок позивача здійснено повернення частини суми податка на доходи фізичних осіб у розмірі 18986,05 грн. 
08 квітня 2019 року на підставі висновків акта перевірки ГУ ДФС у м. Києві прийняло податкове повідомлення-рішення №0120051311, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податка на доходи фізичних осіб на суму 6488,63 грн.
Уважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а також протиправною бездіяльність в частині неподання висновку про повернення суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 6488,63 грн. та зобов`язання подати такий, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вся сума процентів за іпотечним кредитом підлягає включенню до складу податкової знижки. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» державна підтримка будівництва доступного житла полягає у сплаті державою 30 відсотків вартості будівництва (придбання) доступного житла та/або наданні пільгового іпотечного житлового кредиту.
Згідно із часиною 4 цієї правової норми пільговий іпотечний житловий кредит - фінансовий кредит, що надається громадянинові для будівництва або придбання доступного житла уповноваженим банком, рефінансування якого здійснює Державна іпотечна установа або Національний банк України, чи фінансовою установою - виконавцем державної цільової програми будівництва (придбання) доступного житла.
Частиною 11 зазначеної правової норми закріплено, що умови здешевлення вартості будівництва доступного житла також створюються шляхом зменшення податкового навантаження на громадян через поширення механізму податкового кредиту на видатки, понесені ними для будівництва (придбання) доступного житла.
Згідно пункта 5 Паспорта Державної цільової соціально-економічної програми будівництва (придбання) доступного житла на 2010-2017 року, затвердженої постановою Кабінета Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1249 «Про затвердження Державної цільової соціально-економічної прогарами будівництва (придбання) доступного житла на 2010-2017 роки», Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» є одним із виконавців цієї програми.
З огляду на вказані обставини, позивач 31 січня 2019 року задекларувала право на отримання податкової знижки, згідно із підпунктом 166.3.8 пункта 166.3 статті 166 Податкового кодексу України, шляхом подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві з документальним підтвердженням витрат, що включаються до податкової знижки відповідно до пункта 166.2 статті 166 Податкового кодексу України.
Тобто, позивачем, як громадянином, який потребує поліпшення житлових умов, за рахунок пільгового іпотечного житлового кредиту придбано квартиру АДРЕСА_3 за державною програмою: Надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла , що реалізується в рамках постанови Кабінета Міністрів України від 29 травня 2001 року №584, та у зв`язку з цим за 2018 рік задекларовано право на податкову знижку з посиланням на підпункт 166.3.8 пункта 166.3 статті 166 Податкового кодексу.
На обґрунтування правомірності висновків, які стали підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, контролюючий орган посилається на відсутність у позивача права на включення до складу податкової знижки витрат на погашення іпотечного житлового кредита, оскільки положення підпункта 166.3.1 пункта 166.3 статті 166 Податкового кодексу України передбачають таке право для частини суми процентів, сплачених за користування таким кредитом.
Однак, колегія суддів таке твердження відповідача вважає помилковим.
Як убачається зі зміста підпунктів 166.3.1 та 166.3.8 пункта 166.3 статті 166 Податкового кодексу України, платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень пункта 164.6    статті 164 цього Кодексу, такі фактично здійснені ним протягом звітного податкового року витрати:
166.3.1. частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом, що визначається відповідно до статті 175    цього Кодексу;
166.3.8. суми витрат платника податку на сплату видатків на будівництво (придбання) доступного житла, визначеного законом, у тому числі на погашення пільгового іпотечного житлового кредиту, наданого на такі цілі, та процентів за ним.
Характерною ознакою для витрат, передбачених підпунктом 166.3.8, є статус іпотечного житлового кредита, він має бути пільговим. У той час, як підпункт 166.3.1 надає право на включення до складу податкової знижки витрат на частину процентів, сплачених за користування звичайним, тобто не пільговим, іпотечним житловим кредитом.
При цьому, для пільгового іпотечного кредита законодавець надав право на включення до складу знижки процентів, сплачених за користування таким кредитом, в повному обсязі, у той час, як норма підпункта 166.3.1 надає таке право тільки для частини суми процентів.
Як установлено судом та не заперечує відповідач, позивачем було отримано саме пільговий іпотечний житловий кредит, а тому витрати на погашення такого кредита, так само як і проценти за його користування, підлягають включенню до складу податкової знижки.
Наведене, на переконання колегії суддів, є підставою для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.
Надаючи оцінку вимогам позивача про визнання протиправною бездіяльності контролюючого органа щодо неподання до ГУ ДКСУ у м. Києві висновка про повернення надмірно сплаченої до бюджету суми податка на доходи фізичних осіб за 2018 рік та зобов`язання подати такий висновок, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень пункта 43.1 статті 43 Податкового кодексу України Помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
Пунктом 43.3 цієї правової норми закріплено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.
Відповідно до підпункта 166.1.2 пункта 166.1 статті 166 Податкового кодексу України підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.
За результатами одержання такої декларації, на виконання покладених підпунктом 191.1.2 пункта 191.1 статті 191 Податкового кодексу України функцій, контролюючий орган має право здійснити проведення перевірки поданої платником податків декларації та зазначеної в ній інформації.
Відповідно до підпункта 54.3.2 пункта 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Положеннями статті 55 Податкового кодексу України закріплено право платника податків оскаржити податкове повідомлення - рішення.
Згідно абзаца 4 пункта 56.18 при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що до набрання законної сили судовим рішенням за наслідками розгляду спору щодо правомірності податкового повідомлення - рішення, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податка на доходи фізичних осіб за результатами камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи позивача за 2018 рік, підстави для подання контролюючим органом висновку до органа казначейської служби для здійснення перерахування надмірно сплаченої суми податка на доходи фізичних осіб позивачу відсутні.
Близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі №814/2840/16.
З огляду на викладене, вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії не підлягають задоволенню, як такі, що заявлені передчасно.
Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 4, 7статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною 6 цієї правової норми закріплено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню повністю, а згідно наявних у справі квитанцій №28260995-1 від 18 вересня 2019 року та №35776567-1 від 17 березня 2021 року позивачем за його подання та подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у загальному розмірі 3842,00  грн., то половина вказаної суми, а саме 1921,00 грн., підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Державної податкової служби у місті Києві задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2021 скасувати.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 08 квітня 2019 року №0120051311.
У решті позову відмовити.
Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ 43141267) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 )  судові витрати зі сплати судового збору в загальній сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.Т. Черпіцька