Ухвала
 
03 червня 2021 року
місто Київ
 
справа № 461/1683/18
провадження № 61-6648ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В., вивчив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини-інваліда ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_1 у березні 2018 року звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнення вимог, просив:
-          визнати протиправною бездіяльність Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, що полягає у незабезпеченні його житлом у строк та порушенні черговості у списку щодо перебування його на обліку, передбаченому пунктом 18 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту»;
-          зобов`язати Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради у встановленому чинним законодавством України порядку привести у відповідність черговість (номер черги) у списку щодо перебування позивача як громадянина, який потребує поліпшення житлових умов та надання жилих приміщень серед учасників бойових дій в Афганістані та інших зарубіжних країнах;
-          зобов`язати Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради вчинити дії з розподілу та виділити (надати) позивачу та членам його сім`ї позачергово у постійне користування благоустроєне жиле приміщення, яке за розміром і санітарними умовами відповідає статтям 48, 50 Житлового кодексу УРСР, відповідно до вимог пункту 18 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням переважного права на одержання житла як особи, яка має статус інваліда війни - ветерана війни і перебуває в списках Львівської міської ради на позачергове поліпшення житлових умов як громадянина, який потребує поліпшення житлових умов та надання жилих приміщень серед учасників бойових дій в Афганістані та інших зарубіжних країнах;
-          зобов`язати Виконавчий комітет Львівської міської ради у встановленому чинним законодавством України порядку повторно розглянути та ухвалити рішення про надання йому, позивачу, та членам його сім`ї позачергово у постійне користування благоустроєне жиле приміщення, що за розміром і санітарними умовами відповідатиме статтям 48, 50 Житлового кодексу УРСР, відповідно до вимог пункту 18 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням переважного права на одержання житла як особи, яка має статус інваліда війни - ветерана війни і перебуває в списках Львівської міської ради на позачергове поліпшення житлових умов як громадянина, який потребує поліпшення житлових умов та надання жилих приміщень серед учасників бойових дій в Афганістані та інших зарубіжних країнах.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.
ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1 19 квітня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для виконання її вимог.
Від заявника у травні 2021 року надійшли документи на усунення недоліків касаційної скарги, подано докази на підтвердження поважності причини пропуску строку подання касаційної скарги.
Визначення заявником підстав касаційного оскарження
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.
Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.
Заявником як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначено, що:
- оскаржувані судові рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права;
- судом апеляційної інстанції ухвалено рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 203/1784/16-ц (провадження № 61-18145св18). Відповідно до зазначеного висновку органи, уповноважені державою на виконання функцій з розподілу житла, протягом двох років з дня взяття на квартирний облік зобов`язані надати особі, на яку поширюється дія цієї норми, житло;
- судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено обставини та правомірність дій відповідачів щодо зміну черговості квартирного обліку позивача з № 63 на № 65;
- суд апеляційної інстанції не дослідив факт нездійснення розгляду судом першої інстанції заяви про збільшення позовних вимог.
Таким чином, серед підстав касаційного оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій заявником зазначені ті підстави, які згадані у пункті 1 частини другої статті 389 та пункті 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, що свідчить про виконання ним вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.
IІІ. ВИРІШЕННЯ ПИТАННЯ ЩОДО ПОНОВЛЕННЯ СТРОКУ НА КАСАЦІЙНЕ ОСКАРЖЕННЯ
У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції від 10 лютого 2021 року, повний текст якої складено 22 лютого 2021 року та отримано представником заявника ОСОБА_4 19 березня 2021 року у приміщенні суду апеляційної інстанції.
На підтвердження поважності причини пропуску процесуального строку заявником подано лист Львівського апеляційного суду від 21 травня 2021 року, відповідно до якого копію рішення суду апеляційної інстанції отримано 19 березня 2021 року.
Згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідно до частини другої наведеної статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Суд виходить з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними, зокрема, у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали скаржникові своєчасному зверненню з такою скаргою.
Отже, аналіз касаційної скарги, доданих до неї матеріалів, додаткових матеріалів та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження дають підстави для висновків, що строк, протягом якого заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження зазначеного рішення, пропущено з поважних причин, тому Суд поновлює його.
ІV. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ
Оскільки вимоги ухвали Суду виконані, касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року.
Відкрити касаційне провадження у справі.
Витребувати із Галицького міського суду м. Львова цивільну справу № 461/1683/18 за позовом  ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини-інваліда ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.
Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            І. Ю. Гулейков

                                                                                                            В. В. Яремко