УХВАЛА
 
02 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 725/2315/20
провадження № 61-8923ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 січня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 квітня 2021 року                        у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до                 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з відповідачів на її користь завдану майнову шкоду в розмірі 62 102,00 грн, завдану моральну шкоду                                                              по 5 000,00 грн з кожного та судові витрати. Всього просила стягнути з відповідачів на свою користь 72 102,00 грн та судові витрати.
Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану майнову шкоду в розмірі 62 102,00 грн в рівних частках з кожного, а також в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди по 1 000,00 гривень з кожного. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 21 квітня 2021 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
У травні 2021 року  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 січня                    2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 квітня 2021 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких мотивів.
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає, касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У пункті 1 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Справа № 725/2315/20 є малозначною в силу закону, оскільки ціна позову в ній становить 72 102,00 грнта не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з врахуванням встановленого з 01 січня 2021 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» цього показника на рівні                              2 270,00 грн складає 227 000,00 грн (100 х 2 270,00). 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки є необхідність викладення висновку Верховного Суду щодо належності доказів, покладення обов`язку сплати податку на додану вартість на фізичну особу, висновку експерта як основного доказу щодо встановлення розміру майнової шкоди та справа має виняткове значення для скаржника, оскільки вона проживає більше                10 років за кордоном, проте періодично повертається в Україну, наслідки примусового стягнення можуть призвести до заборони виїзду ОСОБА_1 за територію держави, також для відповідача ОСОБА_1 є принциповим те значення, що на неї покладено обов`язок повернення витрат за висновок експерта, який був проведений позивачем до подання позову до суду.
Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і справа має виняткове значення для відповідача ОСОБА_1 .Посилання                    у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями і відповідно не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і справа має виняткове значення для ОСОБА_1 .
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє                             у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення                                    у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.
Керуючись пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від                12 січня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 квітня                      2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                             М. М. Русинчук
                                                                                                                        Н. О. Антоненко
В. І. Крат