УХВАЛА

07 квітня 2021 року    
Київ
справа №640/18179/18
адміністративне провадження №К/9901/9931/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гімона М.М.,
суддів: Гусака М.Б.,  Усенко Є.А., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.11.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2021 у справі № 640/18179/18 за адміністративним позовом Представництва «ВЕРМЕЕР ШТАЙНБРЮК ЕКСПОРТ ГМБХ» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені,
ВСТАНОВИВ:
22.03.2021 до суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС, скаржник), направлена до суду поштою 18.03.2021. 
При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Перевіркою змісту поданої касаційної скарги встановлено, що у ній міститься посилання на пункти 1 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не може вважатися подібністю правовідносин.
Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України).
Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
У цій справі підставами для задоволення позову стали такі висновки судів:
1) на підтвердження наявності передбачених чинним законодавством підстав для звільнення від оподаткування, Представництвом «ВЕРМЕЕР ШТАЙНБРЮК ЕКСПОРТ ГМБХ», було надано засвідчену копію довідки у податкових справах від 28.08.2018, згідно із якою компанія «ВЕРМЕЕР ШТАЙНБРЮК ЕКСПОРТ ГМБХ» (VERMEER STEINBRUCK EXPORT GmbH), Пушерштрассе 7, 90411 Нюрнберг зареєстрована в Центральному фінансовому управлінні м. Нюрнберга з 18.06.2001 як платник корпоративного податку та податку з обороту. Окрім того, зазначено про відсутність податкової заборгованості. Суди дійшли висновку, що вищевказана довідка підтверджує статус податкового резидента країни, з якою укладено міжнародний договір, тобто компанії «ВЕРМЕЕР ШТАЙНБРЮК ЕКСПОРТ ГМБХ», що зареєстрована і діє відповідно до законодавства Федеративної Республіки Німеччина, а відтак, наявні підстави для використання нерезидентом переваг міжнародного договору. ГУ ДПС помилково застосувало до діяльності позивача положення підпункту 141.4.7 пункту 141.4 статті 141 ПК України, що в свою чергу призвело до неправомірних донарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток іноземних юридичних осіб та зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток. Спростування висновку контролюючого органу про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування за 2015 рік та заниження суми податку на прибуток має наслідком визнання протиправним висновку про неподання податкової звітності з податку на прибуток за 2016 рік, а також застосування штрафу у розмірі 170,00 грн;
2) наявними в матеріалах справи доказами спростовуються висновки контролюючого органу в частині неперерахування до бюджету за 2015-2016 роки податку на доходи фізичних осіб у сумі 8498,90 грн та військового збору у сумі 865,51 грн, у зв`язку із чим визначення позивачу податкового зобов`язання з вказаних податку та збору є безпідставним та незаконним, а тому оскаржувані ППР від 31.05.2018 року № 0003214208 та № 0003224208 також підлягають скасуванню. Так, суди зазначили, що в матеріалах справи міститься виписка по особовому рахунку позивача за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, згідно із якою загальна сума сплаченого податку на доходи фізичних осіб становить 159673,16 грн. Відтак, за підсумками 2015 та 2016 років позивачем сплачений податок на доходи фізичних осіб в розмірі більшому (336374,67 грн), ніж задекларований (332096,35 грн), сума переплати становить 4278,32 грн ((159673,16 грн + 176701,51 грн) - (163473,74 грн + 168622,61 грн)). Згідно із випискою по особовому рахунку позивачем за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 сплачено військового збору на загальну суму 15061,08 грн. Таким чином, за 2015-2016 роки позивачем сплачено військового збору в розмірі більшому (29813,65 грн), ніж задекларований (29397,70 грн), сума переплати становить 415,95 грн ((15061,08 грн + 14752,57 грн) - (15345,78 грн + 14051,92 грн)).
3) сплата податкового зобов`язання з єдиного внеску на суму 3509,12 грн проведена позивачем 19.10.2016 (згідно із платіжним дорученням № 53), тобто із дотриманням граничного строку, відповідно, у контролюючого органу відсутні підстави для застосування фінансових санкцій за несвоєчасну сплату, в тому числі штрафу у сумі 701,82 грн та пені у сумі 674,56 грн. Суди встановили, що Відповідно до інтегрованої картки платника податків - Представництва «ВЕРМЕЕР ШТАЙНБРЮК ЕКСПОРТ ГМБХ» з єдиного внеску, нарахованого роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди за цивільно-правовими договорами, допомоги по тимчасовій непрацездатності, код класифікації доходів бюджету 71010000, 19.10.2016 платнику було зменшено переплату по єдиному внеску (нарахування на підставі звіту від 19.10.2016 № 1600072574) на суму 3509,12 грн згідно із платіжним дорученням № 53. В подальшому, у цей же день збільшено недоїмку по єдиному внеску на підставі невизначеного документу «…№ ?…» на згадану суму (3509,12 грн). Суди визнали, що такі обставини свідчать про подвійне (повторне) пред`явлення до сплати одного і того ж податкового зобов`язання з боку контролюючого органу, що суперечить приписам Закону № 2464-VI.
Отже, вимогам касаційної скарги щодо скасування судових рішень і ухвалення нового про відмову в позові обов`язково має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судових рішень у взаємозв`язку із усіма висновками, які стали підставою для задоволення позову. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.
Однак, проаналізувавши зміст судових рішень і доводи касаційної скарги, вбачається, що останні є ідентичними тим, які були предметом перевірки судами попередніх інстанцій, натомість, не містять належного обґрунтування в чому саме полягає помилка судів у застосуванні норм матеріального права або порушенні норм процесуального права.
Крім того, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник зазначає, що судами неправильно застосовано норму матеріального права, а саме підпункти 44.1, 44.6 статті 44 ПК України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 20.03.2020 у справі №2а-9423/12/2670, від 09.10.2019 у справі № 808/9397/13-а та від 05.05.2020 у справі №826/678/16.
Разом з тим, у приведеному скаржником витязі з постанови Верховного Суду від 20.03.2020 у справі №2а-9423/12/2670 процитовано пункт 85.2 статті 85 і пункт 44.6 статті 44 ПК України, тобто, цей витяг не є висновком Верховного Суду з питання правильного застосування норм права. Аналогічно, незмістовним є приведений скаржником витяг з постанови від 09.10.2019 у справі № 808/9397/13-а. Приведений скаржником витяг з постанови від 05.05.2020 у справі №826/678/16 свідчить про те, що згідно з актом перевірки у справі №826/678/16, платник податків не надав первинних документів до перевірки, а такі документи надав лише до суду. Тобто, застосування судом касаційної інстанції пункту 44.6 статті 44 ПК України стосувалося обставин конкретної справи, що не може свідчити про застосування судами попередніх інстанцій у справі, у якій подана касаційна скарга, норм права без урахування висновків Верховного Суду.
Колегія суддів позбавлена можливості встановити взаємозв`язок приведених постанов Верховного Суду зі справою, у якій подана касаційна скарга, оскільки скаржник наводить обґрунтування не у взаємозв`язку із висновками судів попередніх інстанцій у цій справі. Обґрунтування, в чому скаржник вбачає подібність правовідносин у касаційній скарза не наведено.
Посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України обґрунтоване неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме підпункту 103.4 пункту 103.5 статті 103, підпункту 141.4.7 пункту 141.4 статті 141 ПК України. ГУ ДПС зазначає, що до перевірки не надано довідки, що засвідчує статус резидента материнської Компанії «ВЕРМЕЕР ШТАЙНБРЮК ЕКСПОРТ ГМБХ» Німеччина за 2015 та 2016 роки.
Разом з тим, за встановленими судами обставинами позивач надав засвідчену копію довідки у податкових справах. 
У касаційній скарзі не наведено обґрунтування, який саме висновок апеляційного суду з питання застосування підпункту 103.4 пункту 103.5 статті 103, підпункту 141.4.7 пункту 141.4 статті 141 ПК України є неправильним, у чому полягає помилка суду при застосуванні цих норм права, як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.
Доводи про неправильне застосування матеріального права, а саме: підпунктів 168.1.1., 168.1.5. пункту 168.1, підпункту 168.4.4 пункту 168.4 статті 168, підпункту «а» пункту 171.1 статті 171, підпункту «е» пункту 176.1 статті 176 ПК України наведені безвідносно до висновків судів попередніх інстанцій в цій частині позовних вимог та не у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України.
Посилаючись на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції не розглянуто, не досліджено та не надано правової оцінки обставинам справи, що входять до предмета доказування у справі. 
Так, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Натомість, у касаційній скарзі не міститься посилання на жодний з пунктів частин другої та/або третьої статті 353 КАС України, а вимогами ж касаційної скарги є не направлення справи на новий розгляд (як це передбачено статтею 353 КАС України), а скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду і ухвалення нового рішення про відмову в позові, що передбачено статтею 351 КАС України.
Колегія суддів зазначає, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або які зібрані у справі докази судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про не дослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Натомість, у касаційній скарзі жодних нових обставин або доказів, які через порушення норм процесуального права не були предметом дослідження судами попередніх інстанцій, скаржник не зазначає, відповідно, така підстава наведена формально без належного обґрунтування.
Враховуючи, що ГУ ДПС у касаційній скарзі лише викладено обставини справи, процитувавши висновки Акта перевірки, а доводи про наявність підстав для касаційного оскарження судових рішень відповідно до пунктів 1 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України наведені безвідносно до висновків судів попередніх інстанцій, скаржник повинен надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням мотивів, викладених в цій ухвалі суду.
Касаційна скарга має містити обґрунтування неправильного застосування судами норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права послідовне у взаємозв`язку із усіма вищезазначеними у цій ухвалі висновками судів попередніх інстанцій, які стали підставою для задоволення позову та обов`язковим посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України (з наведенням обов`язкових умов у їх взаємозв`язку, передбачених для відповідної підстави).
Крім того, відповідно до частини четвертої статті 330 КАС України до касаційної скарги додаються документ про сплату судового збору, а також копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.
Проте скаржник до касаційної скарги документ про сплату судового збору не додав.
Відповідно до підпункту 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, розмір судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI (у редакції чинній на день подання позову до суду) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 грн) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (616700 грн).
Позов у цій справі заявлено юридичною особою у 2018 році, який містить вимоги майнового характеру у загальному розмірі 2063729,50 грн. Отже, сплаті при поданні позовної заяви підлягав судовий збір в сумі 30955,94 грн.
Відповідно, сплаті за подання касаційної скарги у цій справі сплаті підлягає судовий збір, обмежений максимальним розміром - в сумі 45400,00 грн (20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду сплачується шляхом внесення або перерахування коштів за реквізитами:
Отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102
Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783 
Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)
Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA288999980313151207000026007
Код класифікації доходів бюджету - 22030102
Найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055)
Символ звітності банку - 207
Призначення платежу - *;101; 22030102 (код класифікації доходів) ___________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб; реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи; судовий збір за позовом ______________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.
Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу. 
З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.11.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2021 у справі № 640/18179/18 за адміністративним позовом Представництва «ВЕРМЕЕР ШТАЙНБРЮК ЕКСПОРТ ГМБХ» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені - залишити без руху.
Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:
- надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судового рішення має бути викладено з урахуванням мотивів, викладених у цій ухвалі;
- надати платіжний документ про оплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі встановленому Законом № 3674-VI.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.
Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді	М.М. Гімон М.Б. Гусак   Є.А. Усенко