Постанова
Іменем України                                       
16 червня 2021 року
м. Київ
справа № 607/2225/20
провадження № 61-5195св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, у складі судді Грицака Р. М., від 06 жовтня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Храпак Н. М., Дикун С. І., Парандюк Т. С.,від 04 березня 2021 року.

Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 
до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») про визнання частково недійсним договору страхування, стягнення страхового відшкодування та інших сум.
Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 06 червня 2018 року між нею та ПрАТ «УПСК» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗ-040/000/18000012, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_1 (кузов №  НОМЕР_2 ), який належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 
Страховими випадками відповідно до пункту 9 вищевказаного договору є дорожньо-транспортна пригода, протиправні дії третіх осіб, інші випадкові події, викрадення. Страхова сума за вказанимдоговором добровільного страхування становить 1 000 000, 00 грн та франшиза 5 % від страхової суми. Згідно з пунктом 20.9 договору страхування виплата страхового відшкодування при викраденні транспортного засобу проводиться двома частинами: 30 % суми страхового відшкодування протягом 30 робочих днів після відкриття кримінального провадження за фактом викрадення транспортного засобу і надання страхувальником страховику всіх необхідних документів; 70 % суми страхового відшкодування протягом          20 робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) та надання страхувальником всіх документів, вказаних в пункті 20.2 цього договору, але не раніше, ніж через 2 місяці з дня відкриття кримінального провадження. 
Позивачка вважала, що вказані положення договору порушують її права як споживача і є несправедливими, оскільки відповідно до умов кримінально-процесуального законодавства при невстановленні осіб, причетних до незаконного заволодіння її автомобілем, досудове розслідування може бути неодноразово продовжено (до спливу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності), тому умову договору щодо виплати 70 % страхового відшкодування без встановлення граничного строку виплати вважає несправедливою, такою, що суперечить чинному законодавству України, порушує її права як споживача. 
Позивачка повідомляла, що 01 червня 2019 року приблизно о 20:40 автомобілем «Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,незаконно заволоділа невідома особа поблизу будинку № 3а по                           вул. Микулинецькій у м. Тернопіль. Відомості про кримінальне правопорушення 04 червня 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019210010001651 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України. 04 червня 2019 року  ОСОБА_2 (експлуатант відповідно до договору) у зв`язку з настанням страхового випадку звернувся до західної дирекції ПрАТ «УПСК» з повідомленням про страховий випадок. Відповідно до листа № 3632 від 13 серпня 2019 року ПрАТ «УПСК»повідомило    ОСОБА_2 (експлуатанта) про відмову у виплаті страхового відшкодування з підстав порушення вимог пункту 19.2.6 договору страхування, оскільки страхувальник у встановлені договором страхування формі та строк не повідомив страховика про зміну режиму зберігання застрахованого транспортного засобу. Позивачка вважалапідстави відмови у виплаті страхового відшкодування, вказані відповідачем, незаконним та такими, що не ґрунтуються на умовах укладеного між ними договору страхування, оскільки автомобіль «Nissan Patrol» реєстраційний номер  НОМЕР_1 , у момент його викрадення (20:40 год) не повинен був заходитися на охоронюваній стоянці.
Із урахуванням зазначеного, позивачка просила позов задовольнити:
визнати недійсним пункт 20.9 «а» договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗ-040/000/18000012 від 06 червня 2018 року в частині умов виплати суми страхового відшкодування при викраденні транспортного засобу, а саме: 70 % суми страхового відшкодування - протягом 20 робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження, тощо) та надання страхувальником всіх документів, вказаних в пункті 20.2 цього договору, але не раніше, ніж через 2 місяці з дня відкриття кримінального провадження; 
стягнути з відповідача суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту (автокаско)                                № АЗ-040/000/18000012 від 06 червня 2018 року у розмірі 950 тис. грн, пені за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування у розмірі          17 195, 00 грн, інфляційних збитків у розмірі 9 500 грн, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 14 125, 00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 06 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсним пункт 20.9 «а» договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗ-040/000/18000012 від 06 червня 2018 року в частині умов виплати 70 % суми страхового відшкодування 
при викраденні транспортного засобу, а саме: 70 % суми страхового відшкодування - протягом 20 робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження, тощо) та надання страхувальником всіх документів, вказаних у пункті 20.2 цього договору, але не раніше, 
ніж через 2 місяці з дня відкриття кримінального провадження.
Стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗ-040/000/18000012 від 06 червня 2018 року в сумі 950 тис. грн.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що страховий випадок стався 01 червня 2019 року о 20 год. 40 хв., тобто в час, в який перебування застрахованого автомобіля на охоронюваній стоянці не є обов`язковим, і вчасно повідомив страховика протягом двох робочих днів про настання страхового випадку, в тому числі і про зміну режиму зберігання застрахованого транспортного засобу. 
Місцевий суд також виходив із того, що страхувальником договір був укладений з метою захисту його майнових інтересів при настанні певних страхових подій, зокрема незаконного викрадення автомобіля. Відсутність можливості отримати страхове відшкодування у розумні строки завдає позивачеві шкоди, як споживачу, оскільки страхування є одним із засобів, покликаних мінімізувати ризики, пов`язані з можливим знищенням або пошкодженням такого майна, і метою страхування є компенсування шкоди. Суд першої інстанції зазначив, що вказані обставини свідчать про невідповідність положень пункту 20.9 «а» договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗ - 040/000/18000012  від 06 червня 2018 року у частині умов виплати 70 % суми страхового відшкодування при викрадення транспортного засобу принципам добросовісності, розумності, справедливості, рівності сторін у договорі; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди споживачеві. 
Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки у відповідності до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про страхування»,         3 % річних, інфляційних втрат на суму боргу у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України визнані такими, що до задоволення не підлягають, оскільки на момент настання страхового випадку строк виконання зобов`язання відповідачем щодо сплати позивачу суми страхового відшкодування пов`язувався із умовами пункту 20.9 «а» договорустрахування, який є предметом спору у цій справі.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 04 березня 2021 року 
апеляційну скаргу ПрАТ «УПСК» задоволено частково.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 06 жовтня 2020 року в частині визнання недійсним пункту 20.9 «а» договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) 
№ АЗ-040/000/18000012 від 06 червня 2018 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Поновлено дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2020 року в нескасованій частині.
Вирішено питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що викрадення автомобіля сталося 01 червня 2019 року о 20:40 год, тобто не в період з 23:00 год вечора до 07:00 год ранку наступного дня, а тому відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачу з підстав порушення умов зберігання не ґрунтується на умовах укладеного договору. Крім цього, позивачем своєчасно повідомлено страховика протягом двох робочих днів про настання страхового випадку, в тому числі і про зміну режиму зберігання застрахованого транспортного засобу з дня настання події. 
Задовольняючи позов в частині визнання недійсним пункту 20.9 «а» договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗ-040/000/18000012 від 06 червня 2018 року щодо умов виплати 70 % суми страхового відшкодування при викрадені транспортного засобу, суд першої інстанції виходив з підстав, передбачених статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», проте відносини, які виникають з майнового страхування, не підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживачів», і положення цього Закону не застосовуються до відносин майнового страхування. Зазначений Закон може застосовуватися, коли позивач прямо вказує на порушення норм, гарантованих цим Законом, наприклад, права на інформацію при ненаданні для ознайомлення правил страхування тощо, а тому позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави вважати вказані умови договору недійсними відсутні.
В той же час суд апеляційної інстанції відхилив доводи ПрАТ «УПСК» про те, що спір підсудний Подільському районному суду міста Києва, тобто за місцем знаходження відповідача, оскільки позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням, що передбачено частиною сьомою статті 28 ЦПК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
26 березня 2021 року до Верховного Суду ПрАТ «УПСК» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 04 березня 2021 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗ-040/000/18000012 від 06 червня 2018 року в сумі 950 тис. грн і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову          ОСОБА_1 .
Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначив неправильне застосування судами норм матеріального 
і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права 
без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 355/1411/16-ц, від 31 липня 2019 року у справі 
№ 404/2470/17, від 31 жовтня 2019 року у справі № 214/1449/18, 
від 05 грудня 2019 року у справі № 278/888/17 (пункт 1 частини другої 
статті 389 ЦПК України), а суди не дослідили належним чином зібрані 
у справі докази та ухвалили судові рішення з порушенням правил територіальної юрисдикції (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Заявник стверджує, що на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а позивачем не доведено, що спір виник з діяльності філії або представництва юридичної особи.          ПрАТ «УПСК» вважає, що оскаржувані судові рішення були ухвалені судами першої та апеляційної інстанції з порушенням правил територіальної підсудності та підлягають скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю - до Подільського районного суду м. Києва. Судами неправильно застосовано положення частин п`ятої, сьомої статті 28 ЦПК України. 
При вирішенні спору суди попередніх інстанцій внаслідок неправильного визначення змісту умов договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗ-040/000/18000012 від 06 червня 2018 року, норм ЦК України та Закону України «Про страхування» прийшли до помилкового висновку, що заяви на укладення договору добровільного страхування наземного транспортного засобу не є невід'ємною частиною договору страхування. ПрАТ «УПСК» вважає, що страхувальником було порушено обов`язок щодо зберігання транспортного засобу на охоронюваній стоянці чи майданчику в період з 23:00 год вечора                       до 07:00 год ранку наступного дня. Суди дійшли помилкового висновку про те, що страхувальник без порушень пунктів 19.2.6, 20.1.6 повідомив             04 червня 2019 року про настання страхового випадку, а відтак у страховика виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. Враховуючи умови договору страхування та норми цивільного законодавства, страхувальник мав повідомити страховика до 03 червня 2019 року включно про настання страхового випадку. Факт залишення транспортного засобу у вечірній та нічний час доби (з 23:00 до 07:00 год) на стоянці з порушенням обов`язків, передбачених пунктом 18.10 та підпункту 19.2.9 пункту 19.2 договору страхування, і факт невиконання передбаченого підпунктом 19.3.3        пункту 19.3 договору страхування обов`язку щодо письмового повідомлення страховика про будь-яку зміну страхового ризику протягом двох робочих днів з моменту таких змін є окремими і самостійними причинами для відмови у виплаті страхового відшкодування.
Також відповідач посилається на те, що з огляду на наявні у матеріалах справи докази, що були подані позивачкою, останньою передчасно ставиться вимога про стягнення повної суми страхового відшкодування у розмірі 950 тис. грн. Позивачкою не надано відповідних письмових доказів про закінчення попереднього слідства (його зупинення, складення обвинувального висновку, закриття кримінальної справи, тощо), відповідно суд апеляційної інстанції неправильно та безпідставно вирішив стягнути з ПрАТ «УПСК» другу частину страхового відшкодування - 665 тис. грн, що не ґрунтується на положеннях пункту 20.9 «а» договору страхування.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «УПСК» про визнання частково недійсним договору страхування, стягнення страхового відшкодування та інших сум призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У поданому відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що договір страхування за своєю правовою природою є договором про надання послуг, тому на спірні правовідносини поширюється Закон України «Про захист прав споживачів», і позивач має право пред`являти позов до суду за своїм місцем проживання, а отже підсудність справи визначена судами правильно. Крім того, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем не заявлено клопотання про непідсудність справи Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області, а ухвала про відкриття провадження у справі з підстав порушення судом територіальної юрисдикції відповідачем не оскаржувалася. Вважає, що при вирішенні спору судами не було порушено норм матеріального і процесуального права. Ні страхувальником, ні експлуатантом транспортного засобу не було порушено умов договору страхування, а тому відмова у виплаті страхового відшкодування є безпідставною. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 транспортний засіб марки «Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 
06 червня 2018 року між ОСОБА_1 (страхувальник) та ПрАТ «УПСК» (страховик) в особі директора західної дирекції ПрАТ «УПСК»           Перепелюк О. О., що діє на підставі положення про філію, в місті Тернополі по вул. Медовій, 3а, укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗ-040/000/18000012.
Предметом договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗ-040/000/18000012 є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_1 (кузов № НОМЕР_2 ).
Страховим випадком згідно умов договору є викрадення, крадіжка, грабіж, розбій, незаконне заволодіння транспортним засобом (пункт 9.4 договору).
Страхова сума становить 1 000 000 грн (пункт 10 договору) та франшиза 5 % (пункт 13 договору).
У пункті 20.9 «а» вказаного вище договору страхування визначено, що виплата страхового відшкодування при викраденні транспортного засобу проводиться двома частинами: 
- 30 % суми страхового відшкодування - протягом 30 робочих днів після відкриття кримінального провадження за фактом викрадення ТЗ і надання страхувальником страховику всіх необхідних документів;
- 70  % суми страхового відшкодування - протягом 20 робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) та надання страхувальником всіх документів, вказаних в пункті 20.2 цього договору, але не раніше, ніж через 2 місяці з дня відкриття кримінального провадження.
Згідно висновку судового експерта Мазур М. С. № 544/19, складеного 28 грудня 2019 року, середня ринкова вартість транспортного засобу «Nissan Patrol», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску, vin-код № НОМЕР_2 , станом на 01 червня                        2019 року становить 974 300, 00 грн.
04 червня 2019 року ОСОБА_2 (водій транспортного засобу/експлуатант) звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою-повідомленням (Автокаско) про те, що 31 травня 2019 року він залишив транспортний засіб «Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на охоронюваній стоянці з відеокамерами на території офісу по вул. Микулинецька, 8а в м. Тернополі, проте 04 червня 2019 року о 07:55 год приїхавши на роботу виявив відсутність транспортного засобу, про що повідомив працівників поліції та через деякий час звернувся до страхової компанії по даному факту.
04 червня 2019 року за заявою ОСОБА_2 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за № 12019210010001651, кваліфікованого за частиною третьою статті 289 КК України, про що свідчить відповідний витяг, згідно якого у період часу із 14:00 год 31 травня 2019 року по 08:00 год 04 червня 2019 року невідома особа, перебуваючи по вул. Микулинецькій на парковці біля будинку № 3а, незаконно заволоділа транспортним засобом «Nissan Patrol» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску, vin-код № НОМЕР_2 , чим спричинила ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 1 000 080 грн.
В ході досудового розслідування було встановлено, що факт незаконного заволодіння транспортним засобом мав місце 01 червня 2019 року близько 20:40 год, що підтверджується повідомленням слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області.
Листом ПрАТ «УПСК» від 13 серпня 2019 року за № 3632/19 ОСОБА_2 відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки встановлено, що транспортний засіб було залишено на території, яка не перебуває під охороною. Крім цього, у порушення вимог пункту 19.2.6 договору страхування страхувальник у встановлений договором страхування формі та строк не повідомив страховика про зміну режиму зберігання застрахованого транспортного засобу, зокрема про те, що транспортний засіб в вечірній та нічний час доби (з 23.00 год до 07.00 год) не зберігатиметься під охороною.
Відповідно до пункту 18.12 договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № АЗ-040/000/18000012 від 06 червня 2018 року страховий випадок - це подія, передбачена цим договором страхування, яка відбулася в період дії договору і не підпадає під обмеження страхування та виключення із страхових випадків згідно з цим договором.
Пунктом 19.2.6 договору страхування передбачено, що при укладенні цього договору страхувальник має надати інформацію страховику про відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки ступеню страхового ризику і надалі протягом двох робочих днів з моменту будь-яких змін такої інформації (будь-якої зміни страхового ризику) у письмовій формі повідомляти про це страховика.
Розділом 21 договору передбачено обмеження страхування та виключення із страхових випадків, в тому числі відповідно до пункту 21.2.21 - викрадення транспортного засобу у період з 23:00 год вечора до 07:00 год ранку наступного дня з місця, що не знаходиться під охороною (якщо цей договір укладено з умовою обов`язкового перебування ТЗ в період з         23:00 год вечора до 07:00 год ранку наступного дня на охоронюваній автостоянці чи майданчику).
Умовами договору сторони визначили обставини викрадення ТЗ, за настання яких страховий випадок виключається.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхуванням є вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно зі статтею 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування» страховий  випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. 
Положення статей 11, 525, 526, 629 ЦК України дають підстави для висновку, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання умов якого не допускається.
У разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування.
Частиною першою статті 991 ЦК України передбачені випадки, за умови настання яких страховик має право відмовити у здійсненні страхової виплати. Інші підстави для відмови у здійсненні страхової виплати можуть бути передбачені договором страхування.
Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
У статті 3 ЦК України зазначено, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відмова страховика у виплаті страхового відшкодування є безпідставною, такою, що порушує право власника автомобіля на отримання страхових виплат у зв`язку із настанням страхового випадку (викрадення автомобіля).
Судами встановлено, що викрадення автомобіля мало місце 01 червня       2019 року о 20:40 год, тобто до настання нічного періоду (з 23:00 години вечора до 07:00 години ранку), коли транспортний засіб мав перебувати під охороною у відповідності до умов договору страхування. Транспортний засіб Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було викрадено у період дії договору страхування, а тому відмова страховика у виплаті страхового відшкодування застрахованій особі (власнику викраденого транспортного засобу) з підстав порушення умов зберігання не ґрунтується на умовах укладеного договору.
Судами також встановлено, що застрахованою стороною у відповідності до умов укладеного договору страхування своєчасно повідомлено страховика протягом двох робочих днів з моменту виявлення зникнення автомобіля про настання страхового випадку.
Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов неправильного висновку про те, що відносини, які виникають з майнового страхування, не підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживачів», і положення цього Закону не застосовуються до відносин майнового страхування.
Слід зазначити, що за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.
Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
До відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні та виконанні договору страхування. Страхувальник є споживачем фінансових послуг, а страховик їх виконавцем. 
При вирішенні спору апеляційним судом вказаного не враховано, вирішено спір без застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів», на які посилався позивач в обґрунтування своїх доводів та вимог. 
Слід також зазначити, що оскільки на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», то позивач має право пред`являти позов до суду за своїм місцем проживання. Отже доводи касаційної скарги про порушення судами правил територіальної підсудності є безпідставними.
Вирішуючи питання про стягнення на користь позивачки 70 % страхового відшкодування у відповідності до пункту 20.9 «а» договору страхування, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України) та обов`язковості умов договору для його сторін (стаття 629 ЦК України). При цьому, залишивши поза увагою взаємну пов`язаність заявлених позовних вимог, не надав оцінки тому, чи відповідає критерію події, яка неминуче має настати, подія, визначена сторонами у вказаному пункті договору (стаття 530 ЦК України). Зокрема, судом апеляційної інстанції не з`ясовано, чи залежить подія, вказана у пункті 20.9 «а» договору страхування, від суб`єктивної поведінки третьої особи (від процесуальної діяльності слідчого, прокурора, суду у кримінальному провадженні), чи відповідає визначений сторонами у договорі страхування строк критеріям розумності, справедливості, виходячи з конкретних обставин справи.
Також судом апеляційної інстанції не досліджено питання щодо стану розслідування у кримінальному провадженні за № 12019210010001651, строку його проведення, оскільки вказані обставини суттєво впливають на правильність вирішення спору по суті. При цьому суду необхідно врахувати положення абзацу 14 частини першої статті 284 КПК України.
У відповідності до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази і при цьому застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.
Суд касаційної інстанції в силу своїх процесуальних повноважень позбавлений можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції, а тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити вказані у цій постанові докази в сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу. 
З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду справи по суті.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково. 
Постанову Тернопільського апеляційного суду від 04 березня 2021 року скасувати.
Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | Є. В. Синельников
Судді | О. В. Білоконь   О. М. Осіян
| Н. Ю. Сакара
| В. В. Шипович