Справа № 344/37/21 
Провадження № 22-ц/4808/918/21 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючої                        Пнівчук О.В.
       суддів:                        Мелінишин Г.П., Томин О.О.,
з участю секретаря                Капущак С.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2021 року, вскладі судді Антоняка Т.М., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
Акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” (далі АТ КБ “ПриватБанк”) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.07.2019 року у сумі 405 004,63 грн.
Свої вимоги обґрунтував тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ “ПриватБанк” з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 04.07.2019 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.        Позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_1 порушив зобов`язання за кредитним договором та станом на 15.11.2020 року його заборгованість становила 472 567,63 грн, яка складалася з: 405004,63 грн заборгованість за кредитом, в т.ч. 270 655,26 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 134 349,37 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 18 630,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 48 933,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками, просив задовольнити позов. 
       Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ “ПриватБанк” заборгованість у сумі 270655,26 грн за кредитним договором № б/н від 04.07.2019 року, а саме заборгованість за тілом кредиту та 4070,25 грн витрат по оплаті судового збору. В решті вимог позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні стягнення всієї заборгованості за тілом кредиту, представник АТ КБ “ПриватБанк” подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи.
Відповідно до укладеного договору б/н від 04.07.2019 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 390000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 74,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Крім анкети-заяви, відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки. В п. 4 паспорту споживчого кредиту “інформація щодо реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача” зазначено, що процентна ставка — 43,2% річних, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту — 86,4% річних, умови штрафу. Тобто відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, розмір відсоткової ставки та штраф.
Зазначає, що прострочений кредит — це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 15.11.2020 року мав заборгованість — 472567,63 грн, яка складалась з наступного: 405004,63 грн заборгованість за кредитом, в т.ч. 270 655,26 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 134 349,37 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 18 630,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 48 933,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Таким чином, у суду першої інстанції не було жодних підстав для зменшення заборгованості за тілом кредиту, а висновок суду про зменшення тіла кредиту суперечить виписці про рух коштів.
Судом не взято до уваги висновки Верховного суду висловлені в Постановах від 10 квітня 2019 року у справі №356/1635/16-ц та від 02 грудня 2020 року у справі №284/157/20-ц.
Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд в порушення вимог ст. 610, 612 ЦК України не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за тілом кредиту та відсотків.
Просить змінити рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення 134349,31 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.
Відповідач ОСОБА_1 правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій підтримав свою позицію щодо заявленого позову у відзиві на позов.
Представник АТ КБ “ПриватБанк” Рокетська С.В. в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала з наведених в апеляційній скарзі мотивів.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оскільки судове рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту у розмірі 270655,26 грн та відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами не оскаржується, то відповідно до статті 367 ЦПК України їх законність колегією суддів не перевіряється.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду частково не відповідає.
Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив із того, що фактично отримані позичальником кошти за тілом кредиту в добровільному порядку АТ КБ “ПриватБанк” повернуті не були, тому їх слід стягнути на користь позивача. Вимога про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом задоволенню не підлягає через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
З таким висновком колегія суддів частково не погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 04.07.2019 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у ПриватБанку.
У заяві зазначено про те, що відповідач згодний з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських складають договір про надання банківських послуг на підставі ст. 634 Цивільного кодексу України, а також те, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, які розміщено на офіційному сайті банку privatbank.ua, пам`яткою клієнта, тарифами та отримав їх примірник шляхом самостійного роздрукування в електронній формі шляхом власноручного підписання цифровим підписом та направлення повідомлення про одержання (а.с. 38).
Згідно проведеного позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 04.07.2019 року, станом на 15.11.2020 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 472 567,63 грн, яка складається з наступного: 405004,63 грн заборгованість за кредитом, в т.ч. 270 655,26 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 134 349,37 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 18 630,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 48 933,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 0,00 грн. - нарахована пеня, 0,00 грн. - нараховано комісії (а.с. 6-9).
       За змістом Виписки за Договором відповідач користувався кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, здійснював платежі, а також поповнював карту (а.с. 10-35).
       Крім того, позивачем долучено Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , з якої вбачається, що він 228.07.2017 року отримав картку № НОМЕР_1 , по якій 04.07.2019 року змінено кредитний ліміт на 390 000 грн, 01.10.2020 року — 0 грн (а.с. 36). 
       Згідно довідки ОСОБА_1 було надано кредитні картки № НОМЕР_1 (дата відкриття 28.07.2017, термін дії 07/19), № НОМЕР_2 (дата відкриття 04.07.2019 термін дії 07/22) № НОМЕР_3 (дата відкриття 12.09.2019, термін дії 08/22) (а.с. 37).
       Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках.
       Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ “Приватбанк”).
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.        
       Разом з тим, висновок суду про задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 270 655,26 грн є необґрунтованим.
       Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
       Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
       Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).        
       Звертаючись до суду з цим позовом, банк подав до суду підписану анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ “ПриватБанк”, витяг з тарифів банку, витяг з умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видачу відповідачу кредитної картки із зазначенням її номера та строку дії, виписку по картковому рахунку за період з 28 липня 2017 року по 01 листопада 2020 року. 
       З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач після отримання карток неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, розраховувався за придбанні товари, поповнював номер мобільного телефону, також частково погашав заборгованість по кредиту. Так, із виписки за кредитним договором та довідки банку про зміну кредитного ліміту станом на 04.07.2019 року відповідачу ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт у розмірі 390 000 грн і вказаних обставин відповідач не заперечив ( а.с.15-36) 
       Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 15.11.2020 року, заборгованість за тілом кредиту становить 405004,63 грн, в т.ч. за поточним тілом кредиту 270655,26 грн, за простроченим тілом кредиту 134349,37 грн.         
Таким чином, позовні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі за фактично отриману суму кредитних коштів, які перебували на виданій відповідачу картці у вигляді вставленого кредитного ліміту в у розмірі 390 000 грн є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Суд першої інстанції правильно зазначив про обов`язок боржника з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, однак не дав належної оцінки зібраним доказам у справі, відповідно до яких ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 390 000 грн і саме вказану суму отриманих кредитних коштів останній зобов`язаний повернути банку.
Отже, суд ухвалив рішення в частині задоволення у стягненні заборгованості за тілом кредиту у розмірі 270 655,26 грн з неповним з`ясуванням обставин справи, а тому судове рішення в цій частині підлягає зміні із ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 390000 грн.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені сторонами у цій справі підлягають перерозподілу.
Оскільки позовні вимоги АТ КБ “ПриватБанк” підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при поданні апеляційної скарги — 9112,60 грн підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам (89%), а саме у розмірі 8110,21 грн.
Керуючись статтями 374, 376, 381 – 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2021 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 ,  що проживає за адресою:  АДРЕСА_1 )  на користь Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 143690570) заборгованість у сумі 390 000 (триста дев`яносто тисяч) гривень за кредитним договором № б/н від 04.07.2019 року, а саме заборгованість за тілом кредиту.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 ,  що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 143690570) 8110,21 грн сплаченого судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. 
Повний текст постанови складено 15 червня 2021 року.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                Г.П. Мелінишин
О.О. Томин