ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6794/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Бужак Н.П., Чаку Є.В.,
секретаря                                                  Строяновської О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Начальника Києво-Святошинського управління Головного управління Державної податкової служби у Київській області Берегового Сергія Анатолійовича про визнання протиправними дій,  за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» (далі - позивач, ТОВ «Вітаполіс) звернулось у суд з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі - відповідач 1, ГУ ДПС у Київській області), Начальника Києво-Святошинського управління Головного управління Державної податкової служби у Київській області Берегового Сергія Анатолійовича (далі - відповідач 2, Начальник Києво-Святошинського управління ГУ ДПС у Київській області Береговий С.А.) про визнання протиправною бездіяльності щодо незбирання, невнесення, необробки та незберігання інформації з одержаної податкової декларації з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць грудень 2019 року з додатками та доповненням до неї та зобов`язання внести до баз даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, інформацію з одержаної податкової декларації з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць грудень 2019 року з додатками та доповненням до неї, а також визнати протиправними дії відповідача 2 щодо підписання листа від 16 січня 2020 року. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що контролюючим органом необґрунтовано відмовлено у прийнятті податкової декларації товариства з податка на додану вартість за грудень 2019 року з додатками та доповненнями до неї.  
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення контролюючого органу, яким йому відмовлено у прийнятті податкової звітності є незаконним, оскільки будь-яких встановлених законом підстав для відмови не містить. Зокрема, зазначає, що складена податкова звітність з ПДВ має обов`язкові реквізити та подана за формою, що відповідає чинному законодавству на момент подачі документів, тому повинна була    бути прийнята податковим органом. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач 1 просить рішення місцевого суду залишити без змін, оскільки таке є законним та обґрунтованим. Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, є ідентичними тим, що наведені у позові та їм надана належна правова оцінка місцевим судом. Наголошує, що дії по підписанню листа від 16 січня 2020 року не порушують прав позивача.
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.
Судом установлено, що ТОВ «Вітаполіс» зареєстровано як юридична особа 25 травня 2006 року та взято на облік як платник податків в Києво-Святошинський об`єднаній державній податковій інспекції ГУ  ДПС у Київській області з 30 травня 2006 року. 
15 січня 2020 року товариство подало до Києво-Святошинської ДПІ Києво-Святошинського управління ГУ ДПС у Київській області декларацію з податка на додану вартість за звітний період: календарний місяць грудень 2019 року з додатками та доповненнями до неї.
Листом від 16 січня 2020 року ГУ ДПС у Київській області повідомило, що ТОВ «Вітаполіс» не є платником податка на додану вартість, а тому не повинно подавати відповідну декларацію.
Уважаючи таку відмову протиправною та такою, що порушує права та законні інтереси товариства, останнє звернулося з даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що ТОВ «Вітаполіс» на момент подання декларації не є платником податка на додану вартість, а тому, податковий орган діяв в межах своїх повноважень та відповідно до норм чинного законодавства. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпунктів  16.1.2 та 16.1.3 пункта 16.1 статті 16 ПК України  платник податків зобов`язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Згідно із пункта 49.1 та 49.1 статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу  подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.        
Пунктом  49.3 цієї правової норми передбачено, що податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підписа.
Відповідно до пункта 49.8 статті 49 ПК України, прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
У свою чергу, відповідно до пункта 48.3 статті 48 цього Кодексу, податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
Згідно з пунктом 48.4 статті 48 ПК України, в окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.
Пунктом 49.9 ст. 49 ПК України передбачено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
У разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови (пункт 49.11 статті 49 ПК України).
Отже, процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою податкового органу фактичних дій із:
1) перевірки наявності та достовірності заповнення обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 ПК України;
2) реєстрації податкової декларації у день її отримання органом державної податкової служби.
При цьому, як встановлено пунктом 49.10 статті 49 ПК України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.
Таким чином, законодавством визначені виключні підстави для відмови у прийнятті до реєстрації податкової декларації.
У даному випадку, з поданої декларації з ПДВ за грудень 2019 року вбачається, що у графі « 4» позивачем зазначено індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість - 344393810135.
Разом з тим, як свідчать обставини справи, свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Вітаполіс» за ІПН 344393810135 було анульоване 18 листопада 2016 року за рішенням Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №63 у зв`язку з ненаданням позивачем декларацій протягом 12 послідовних податкових місяців.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі №320/6987/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року, визнано незаконною бездіяльність Державної податкової служби України, яка полягає у невнесенні на підставі рішення Державної фіскальної служби України про скасування анулювання реєстрації  ТОВ «Вітаполіс», що відбулось за рішенням Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 18 листопада 2016 року № 63, відповідно до положень абзаца 2 пункта 56.9 статті 56 ПК України в результаті неприйняття до 29 березня 2017 року жодного рішення за розглядом одержаної 09 березня 2017 року скарги цього товариства; зобов`язано Державну податкову службу України внести до реєстра платників податка на додану вартість зміни щодо скасування анулювання реєстрації платника податка на додану вартість  ТОВ «Вітаполіс», що відбулось за рішенням Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 18 листопада 2016 року № 63, зі збереженням у системі електронного адміністрування ПДВ показника залишку коштів 1287947,85 грн. суми ПДВ, на яку  товариство  має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також зі збереженням в обліковій картці  такого від`ємного значення сум ПДВ за результатами діяльності у звітних періодах до жовтня 2016 року включно, у розмірі 3315979,00 грн.
Разом з тим, зазначене рішення ще не набрало чинності на момент подання позивачем декларації з податка на додану вартість за грудень 2019 року з додатками, а тому правові підстави для прийняття та реєстрації такої у контролюючого органа були відсутні.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі №810/3508/17 та від 31 жовтня 2018 року у справі №810/1702/18.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, наведеного не спростовують.
Відповідно до  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.    Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020  року  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 Н.П. Бужак

                                                                                          Є.В. Чаку