ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

15 червня 2021 року

м. Харків

справа №643/15146/20
провадження №22-ц/818/2748/21 
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач -  ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус ХМНО Іванова Ольга Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою  ОСОБА_1   про забезпечення позову у справі за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , 3-тя особа: приватний нотаріус ХМНО Іванова Ольга Володимирівна про визнання недійсним договору про надання утримання одному із подружжя за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Майстренко О.М. в залі суду в м. Харкові, -
в с т а н о в и в :
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , 3-тя особа: приватний нотаріус ХМНО Іванова Ольга Володимирівна про визнання недійсним договору про надання утримання одному із подружжя.
05 січня 2021 року представник позивача до суду подав заяву по збільшення позовних вимог.
Разом з заявою про збільшення позовних вимог представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 подав до суду заяву про забезпечення позову.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .. Зупинено дію договору про надання утримання одному із подружжя від 31.01.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою І В., реєстровий № 113 на період розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: приватний нотаріус ХМНО Іванова О.В. про визнання недійсним договору надання утримання одному із подружжя.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки заява про збільшення позовних вимог була прийнята судом лише 17.02.2021 року, тоді як оскаржувана ухвала була винесена судом першої інстанції 21.01.2021 року, тобто майже за місяць після забезпечення позову. Отже позовні вимоги, якими позивач доповнив свій позов шляхом подання заяви про від 05.01.2021 року про збільшення позовних вимог, жодним чином не пов`язані ані з предметом, ані з підставами поданого позову в первісній редакції. Суд першої інстанції не здійснив оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову шляхом зупинення дії договору позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів. Крім того зазначає, що суд першої інстанції не вирішив питання щодо зустрічного забезпечення.
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 надав до суду відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що їх невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Застосування заходу забезпечення позову шляхом зупинення на відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та шляхом зупинення дії договору про надання утримання одному із подружжя від 31.01.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою І В., реєстровий № 113 на період розгляду позову, унеможливить ускладнення чи невиконання рішення суду та забезпечить можливість ефективного захисту прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. 
Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).
За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.
Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин з урахуванням збільшення позовних вимог є визнання договору про надання утримання одному із подружжя від 31.01.2019 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Івановою О.В. та зареєстровано в реєстрі за№113 недійсним; застосування наслідки недійсності правочину до договору про надання утримання одному із подружжя від 31 січня 2019 року, який було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Івановою О.В. та зареєстровано в реєстрі за №113; стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 грошові кошти отримані за вказаним недійсним договором у сумі 2 686 087, грн., що еквівалентно 95 000 доларів США; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 11 350,00 грн.
Разом з заявою про збільшення позовних вимог представником ОСОБА_1  – ОСОБА_4  подано заяву про забезпечення позову. 
Як на підставу вимог заяви про забезпечення позову, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 посилається на те, що між сторонами було укладено договір про надання утримання одному із подружжя від 31 січня 2019 року, який було посвідчено ПН ХМНО Івановою О.В. та зареєстровано в реєстрі за №113. Відповідно до п. 7 зазначеного договору вбачається, що починаючи з 01 лютого 2019 року Сторона -1 ( ОСОБА_1 ) зобов`язується щомісяця сплачувати Стороні - 2 ( ОСОБА_2 ) аліменти у грошовій формі у сумі 138 777,63 грн., що за курсом Національного банку гривні України до долара США станом підписання цього Договору еквівалентно 5000 доларів США. Дана сума сплачується Стороною - 1 не пізніше 15 числа кожного поточного місяця за поточний місяць. Вважає, що зазначений договір було укладено з порушенням законодавства України, оскільки відповідачка не набула права на утримання на момент укладання цього договору відповідно до вказаної підстави в п.3 договору, а саме ч.4 ст.76 Сімейного кодексу України, а тому не могла його укладати керуючись цими підставами, внаслідок чого вказаний договір є недійсним. У зв`язку з цим відповідачка зобов`язана повернути позивачу 2 686 087, 00 грн. Вказана грошова сума коштів є досить значною та існує ймовірність, що виконання судового рішення щодо повернення вказаної суми на користь позивача необхідно буде здійснювати за рахунок майна, що належить відповідачці.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Враховуючи предмет спору, а саме наявність вимог майнового характеру, їх розмір, а також те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, - колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 ..
Разом з цим колегія суддів вважає, що застосування вимог заяви про забезпечення позову шляхом зупинення дії договору про надання утримання одному із подружжя від 31.01.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою І В., реєстровий № 113 на період розгляду справи фактично є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог до вирішення спору по суті, що є недопустимим відповідно до ч.10 ст. 150 ЦПК України, оскільки при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
З огляду на те, що в межах даної справи оспорюється недійсність договору, що є вимогами немайнового характеру, то спосіб забезпечення позову шляхом зупинення дії договору не можна вважати співмірним заявленим вимогам.
Частиною 10 ст.150 ЦПК України встановлено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, в цих випадках суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справі № 902/483/18 постанова від 21.01.2019 року.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом де-факто задоволення позову позивача.
Крім того слід зазначити, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2020 року вже була задоволена заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії договору про надання утримання одному із подружжя від 31.01.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою І В., реєстровий № 113 на період розгляду справи. Проте постановою суду апеляційної інстанції від 24 грудня 2020 року ухвалу суду першої інстанції від 02 жовтня 2020 року було скасовано і у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмолено.
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, порушено норми процесуального права, оскільки заява про збільшення позовних вимог була прийнята судом лише 17.02.2021 року, тоді як оскаржувана ухвала була винесена судом першої інстанції 21.01.2021 року, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки заява про забезпечення позову була подана разом з заявою про збільшення позовних вимог та згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що співмірним, необхідним і достатнім заходом забезпечення позову у спірних правовідносинах є вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 ... Підстав для застосування інших заходів забезпечення позову колегія суддів не вбачає.
За таких обставин ухвала суду першої інстанції в частині зупинення дії договору про надання утримання одному із подружжя від 31.01.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою І В., реєстровий № 113 підлягає скасуванню та у задоволенні заяви в цій частині слід відмовити. В іншій частині ухвалу суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 – задовольнити частково.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року в частині зупинення дії договору про надання утримання одному із подружжя від 31.01.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою І В., реєстровий № 113 - скасувати та у задоволенні заяви в цій частині відмовити.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                         О.В. Маміна

Судді:                                                                 Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова
Повне судове рішення виготовлено 17.06.2021 року.