ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 квітня 2021 року           справа №360/4456/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В.,   Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г., розглянув у  порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача - адвоката Хорольського Ігоря Володимировича на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 360/4456/20 (головуючий суддя І інстанції – Ірметова О.В.), складене у повному обсязі 21 грудня 2020 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області за позовом представника позивача - адвоката Хорольського Ігоря Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області, Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області про стягнення винагороди за безпосередню участь в АТО, -

                                                        ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява представника позивача Хорольського Ігоря Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області, аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області, в якому позивач просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області щодо не донарахування та невиплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з липня 2015 року по жовтень 2015 року у розмірі 13090,26 грн.
- стягнути з Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з липня 2015 року по жовтень 2015 року у розмірі 13090,26 грн., з відрахуванням установлених законом податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
- визнати протиправною бездіяльність Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій  Луганській області щодо не донарахування та невиплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з жовтня 2015 року по квітень 2018 року у розмірі 26292,01 грн.
- стягнути з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з жовтня 2015 року по квітень 2018 року у розмірі 26292,01 грн., з відрахуванням установлених законом податків, зборів та інших обов`язкових платежів (а.с. 1-2).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с. 133-136).
Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, представник позивача - адвокат Хорольський Ігор Володимирович звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просив суд скасувати рішення  суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд прийняв та визнав надані позивачем докази його безпосередньої участі в АТО, однак зауважив, що позивачем до матеріалів справи не надано доказів, які б свідчили про його фактичну участь у проведені антитерористичної операції у період з липня 2015 року по квітень 2018 року (а.с. 143-144).
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. 
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, з огляду на наступне.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а. с. 5-7), має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого ДСНС України 17.06.2016 (а. с. 8).
Відповідно до витягу з наказу від 06 березня 2019 року № 76 ОСОБА_1 звільнено зі служби цивільного захисту у Відставку (із зняттям із військового обліку) за пунктом 176 підпунктом 3 Положення (за станом здоров`я) (а. с. 9).
Згідно із довідкою ГУ ДСНС у Луганській області вих. № 304 від 30.11.2020 ОСОБА_1 в період з 22.07.2015 по 30.09.2015, 01.10.2015 по 08.10.2015, з 09.10.2015 по 31.10.2015, з 01.11.2015 по 30.11.2015, з 01.12.2015 по 31.01.2016, з 19.02.2016 по 29.02.2016, з 01.03.2016 по 09.03.2016, 05.04.2016 по 31.07.216, з 01.08.2016 по 04.08.2016, з 05.08.2016 по 31.08.2016, з 01.09.2016 по 10.09.2016, з 21.09.2016 по 31.10.2016, з 01.11.2016 по 25.11.2016, з 10.12.2016 по 31.12.2016, з 01.01.2017 по 09.01.2017, з 17.03.217 по 31.10.2017, з 01.11.2017 по 05.11.2017, з 20.11.2017 по 28.02.2018, з 01.03.2018 по 17.03.2018, з 18.04.2018 по 27.0.2018 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Луганській області (а. с. 117-119). 
Залучався до безпосередньої участі в АТО наказами першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 08.08.2015 № 220, від 28.10.2015 № 301, від 03.03.2016 № 63, від 29.04.2016 № 120, від 05.09.2016 №249дск, від 07.10.2016 №281дск, від 05.01.2017 № 5дск, від 05.04.2017 № 96дск, (а. с. 78, 80, 82, 84, 86, 88, 90, 92), Наказами начальника Головного управління ДСНС України в Луганській області від 20.11.2017 № 335-НО, від 04.05.2018 № 171-НО «Про залучення та вилучення співробітників структурних та підпорядкованих підрозділів Головного управління до виконання завдань за призначенням у зоні проведення АТО на території Луганської області» (а. с. 94, 96).
З довідки ГУ ДСНС у Луганській області від 02.12.2020 № 300 про грошове забезпечення  з липня 2015 року по жовтень 2015 року нараховано грошове забезпечення:
- за липень 2015 року в сумі 4 928,57 грн;
- за серпень 2015 року в сумі 5207,57 грн;
- за вересень 2015 року в сумі 5 207,57 грн;
- за жовтень 2015 року – 3 783,12 грн (а. с. 129).
Також за даними вказаної довідки встановлено, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції за спірний період позивачу не нараховувалась.
З довідки аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області від 27.11.2020 № 299 про грошове забезпечення позивача за період з жовтня 2015 по травень 2018 року, позивачу нараховано винагороду за участь в АТО у липні 2016 року - 834,26 грн, у серпні 2016 року - 720,00 грн, у вересня 2016 року - 1535,48 грн, у жовтні 2016 року - 1587,09 грн, у лютому 2017 року - 1812,91 грн, у березні 2017 року – 696,77 грн, у квітні 2017 року – 481,11 грн, у травні 2017 року – 560,00 грн, у липня 2017 року – 619,35 грн, у серпні 2017 року – 640,00 грн, у вересні 2017 року – 619,35 грн, у жовтні 2017 року – 541,94 грн, у грудні 2017 року – 1499,35 грн, у лютому 2018 року – 1161,29 грн, у березні 2018 року – 600,00 грн, у квітні 2018 року – 309,68 грн, у травні 2018 року – 200,00 грн (а. с. 123-127).
Позивачем здійснено власний розрахунок невиплаченої винагороди, згідно із яким за період з липня 2015 року по жовтень 2015 року відповідач повинен був виплатити винагороду за безпосередню участь в АТО в розмірі 13090,26 грн, з жовтня 2015 року по квітень 2018 року – 26 292,01 грн.
Спірним питання даної справи є правомірність задоволення позовних вимог про стягнення винагороди за безпосередню участь у АТО за період з липня 2015 року по квітень 2018 року.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку що спірна винагорода виплачена позивачу за час фактичної участі у АТО, а доводи позивача, що така винагорода має бути виплачена за час безпосередньої участі у АТО є безпідставними.
Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України від 20 березня 2003 року № 638-VІ «Про боротьбу з тероризмом» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 638-VІ) встановлено, що антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.
Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 638-VІ Міністерство внутрішніх справ України здійснює боротьбу з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції органів внутрішніх справ; надає Антитерористичному центру при Службі безпеки України необхідні сили і засоби; забезпечує їх ефективне використання під час проведення антитерористичних операцій.
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 158 від 04 червня 2014 року «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» (що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 01 травня 2014 року виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.
У відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 31 січня 2015 року № 24 (далі - Постанова №24), в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.
Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць.
У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень. Винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).
Згідно з пунктом 2 Постанови № 24 військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам виплачуються додаткові винагороди за виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.
Пунктом 3 Постанови № 24 затверджено розмір винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 1, розмір додаткових винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам за виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 2.
Відповідно до пункту 6 Постанови № 24 визнано таким, що втратив чинність, пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» від 4 червня 2014 року № 158 (Офіційний вісник України, 2014 року, № 46, стаття 1211) у частині виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу винагороди в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш як 3000 гривень, у розрахунку на місяць.
Наказом Міністерства оборони України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 02 лютого 2015 року № 49, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2015 року за №135/26580, затверджено Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі - Порядок № 49).
Пунктом 4 розділу І Порядку № 49 встановлено, що виплата винагород та додаткових винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади. Командирам (начальникам) військових частин (закладів, установ, організацій) - наказами вищих командирів (начальників, керівників).
Згідно з пунктом 6 розділу 1 Порядку № 49 виплата винагород військовослужбовцям здійснюється за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, визначених додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 31 січня 2015 року № 24.
Пунктами 1, 2, 3, 7 розділу II Порядку № 49 передбачено, що військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення. Розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень. Винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у п. 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).
Безпосередня участь у відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою підтверджується журналом бойових дій (журналом ведення оперативної обстановки), бойовим донесенням (підсумковим, терміновим та позатерміновим), рапортом керівника підрозділу, який виконував завдання. Крім того, підтвердними документами є бойовий наказ командира військової частини для виконання поставлених завдань охорони об`єктів (несення служби на блокпостах, звільнення об`єктів, які захоплені, тощо), письмовий наказ командира військової частини, який виконував завдання, запис у книзі прикордонної служби підрозділу охорони державного кордону про виконання завдань прикордонними нарядами щодо відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), де визначені особовий склад, який залучається до охорони, час, місце, порядок виконання завдань, книга служби нарядів та подій, що відбувалися.
Відтак, винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах. 
Так, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі.
В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням ДСНС України в області видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів цивільного захисту, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказів Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) позивач дійсно брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення з липня 2015 року по квітень 2018 року.
За спірний період позивачу нараховано та сплачено грошове забезпечення, що підтверджується довідкою ГУ ДСНС у Луганській області від 27 листопада 2020 року №299 та від 02 грудня 2020 року № 300 (а.с. 121, 129).
Накази першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) підтверджують включення позивача до сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. Військовослужбовці з числа включених до таких сил та засобів у подальшому можуть залучатися до проведення Антитерористичної операції.
Ототожнення позивачем період безпосередньої участі в АТО з липня 2015 року по квітень 2018 року та фактичної участі в АТО за вказаний період є безпідставними, оскільки вказаний період часу (безпосередня участь) є загальним періодом, а фактична участь конкретизує період виконання обов`язків в районі проведення АТО.
При цьому, однією з обов`язкових умов для визнання військовослужбовця таким, що бере безпосередню фактичну участь у відповідних заходах в АТО є перебування такої особи у підпорядкуванні (виконання завдань) керівництва штабу АТО.
Аналогічна правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду від 01.08.2018 № 820/4770/16, від 20.12.2019 № 360/3453/16, від 24.01.2020 № 812/1487/17, від 24.04.2020 № 812/1511/17, від 24.09.2020 № 812/1060/18.
Судом встановлено що позивачем до матеріалів справи не надано доказів, які б свідчили про його фактичну участь у проведенні антитерористичної операції у періоді з липня 2015 року по квітень 2018 року, ніж за ті, періоди, які сплачені позивачу.          Відтак, висновок суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволені позовних вимог є правомірним.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
                                                   
                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача - адвоката Хорольського Ігоря Володимировича  - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 360/4456/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12 квітня 2021 року.
      
 Судді                                                                             А.В. Гайдар
                                                                                           Т.Г. Гаврищук
                                                                                           Е.Г. Казначеєв