Постанова 
Іменем України                                  
 
02 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 199/6950/19
 
провадження № 61-1107св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач- ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - Орган опіки та піклування виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року у складі судді Спаї В. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року                    у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М., Пищиди М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                     ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, про поновлення батьківських прав.
 
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року у справі                       № 199/317/17-ц за позовом ОСОБА_2 до нього його було позбавлено батьківських прав щодо малолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Зазначав, що тривала відсутність спілкування з донькою негативно впливає на її ставлення до нього. Усвідомивши необхідність своєї участі у житті рідної доньки, він вирішив скористатись своїм правом шляхом подання до суду позову про поновлення батьківських прав щодо своєї дитини.
 
Вказував, що з 2016 року відповідач чинила йому перешкоди у спілкуванні                з донькою. Всі можливі дії з його сторони щодо налагодження спілкування            з дитиною, були використані ним у повному обсязі, зокрема, телефонними, електронними та іншими сучасними засобами зв`язку, відвідування міста помешкання дитини, навчального закладу, де вона отримує освіту, надсилання листів, подарунків, звернення із заявами до органу опіки та піклування виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради про допомогу щодо відновлення побачень                            з дитиною, який затвердив графік побачень з дитиною.
Крім того, у серпні 2018 року він звертався до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні                             з дитиною батьком, який проживає окремо від неї (справа № 199/5504/18). Ухвалою Амур-Нижньодніпровський районний суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
 
Вважав, що перешкоди у спілкуванні з дитиною наносять доньці душевну травму, зокрема, незнання дитини про щире бажання батька спілкувтися                 з нею та неприйняття безпосередньої участь у її житті, негативно впливає на її стан та може негативно вплинути на її подальший розвиток. Відповідач своїми діями, використовуючи вік дитини, навмисно робить його чужою для доньки людиною.
 
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року у справі № 199/317/17-ц, крім не участі у житті дитини, ґрунтувалося на залежності від наркотичних засобів.
Визнавав, що нервові струси призводили до відповідної поведінки, яка мала негативні наслідки, але він критично ставиться до своєї поведінки                          в минулому. На сьогодні ним здійснені всі можливі дії щодо проведення медичних обстежень, які повністю підтверджують, що він не вживає будь-яких наркотичних речовин, не є наркотично залежною людиною. Оскільки єдиної медичної довідки щодо можливих обмежень або негативного впливу батька на розвиток і психічний стан дитини не існує,                 є лише діагнози, встановлені до початку лікування, що підтверджується рядом медичних документів, які він отримав після проходження офіційної процедури, яка включає довгостроковий нагляд та контроль стану, періодичність здачі відповідних аналізів, спілкування із спеціалістами,                     а саме:
- висновок ЛКК від 01 серпня 2019 року, виданий Комунальним закладом «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» про зняття з обліку, який свідчить про відсутність залежності від наркотичних засобів;
- сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду                  від 01 серпня 2019 року, виданий Комунальним закладом «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», який свідчить про відсутність протипоказань щодо опіки та піклування;
- довідка № 1396 від 06 серпня 2019 року, надана Комунальним закладом «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» про те, що ОСОБА_1 під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога не знаходиться;
- медична довідка про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 15 січня 2019 року, надана                   ОСОБА_1 . Комунальним закладом «Дніпропетровська міська поліклініка                № 1», яка свідчить про відсутність психіатричних показань щодо опіки та піклування над дитиною, строк дії якої 2 роки.
- довідка № 425 від 01 серпня 2019 року видана Комунальним закладом «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» про те, що ОСОБА_1 не знаходиться під наглядом лікаря-психіатра.
 
Посилався на те, що єдиний батьківський обов`язок, який він може виконувати на теперішній час, є сплата аліментів на утримання доньки. Аліментні платежі в сумі 1 531,00 грн щомісячно на підставі рішення               Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська                      від 12 травня 2016 року, здійснює регулярно. 
Вважав, що він, як працюючий батько, має можливість та бажає здійснювати додаткову матеріальну участь в житті доньки, в тому числі нести витрати на її лікування, оздоровлення, якщо в цьому є потреба.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд поновити батьківські права щодо доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення районного суду мотивовано тим, що суду не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що змінилися обставини, які були підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки протягом 2019 року позивач проходив лікування, пов`язане із вживанням наркотичних засобів, що не дає суду упевненості в забезпеченні всіх необхідних прав та інтересів дитини її батьком за такої ситуації.
 
Суд першої інстанції відхилив надані позивачем медичні довідки та сертифікат, оскільки вони спростовуються епікризом від 23 грудня                          2019 року, згідно з яким ОСОБА_1 проходив лікування в КП «ДКПБ» ДОС                з 19 березня 2019 року до 22 квітня 2019 року та йому встановлено діагноз: психічні розлади та розлади поведінки внаслідок комбінованого вживання алкоголю та каннабіоїдів. 
При цьому суд врахував заперечення відповідача проти задоволення позову з посиланням на висновки психолога щодо психоемоційного стану дитини, складені психологом як до позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини, так і після.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що з часу позбавлення                ОСОБА_1 батьківських прав щодо його малолітньої дитини, він не змінив свого ставлення до дитини та її виховання, його поведінка з урахуванням висновку психоємоційного стану дитини від 21 листопада 2019 року, навпаки може негативно впливати на розвиток та психічний стан дитини.
 
Апеляційний суд вважав, що подані позивачем медичні довідки та сертифікат про проходження профілактичного наркологічного та психіатричного огляду, докази про відсутність заборгованості по аліментам, не свідчать про його здатність як батька належно виконувати батьківські обов`язки, захищати права і інтереси дитини. Доказів того, що в його ставленні до дитини дійсно відбулися вирішальні зміни, як і доказів про турботливе ставлення до дитини, матеріали справи не містять.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що у його житті, повідінці, поглядах відбулися суттєві зміни, він має бажання відновити свої відносини з донькою, усвідомлює відповідальність за розвиток дитини, отже, має право на поновлення своїх батьківських прав.
Стверджує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні та остаточні правові наслідки.
 
Посилається на те, що доказів турботливого ставлення до дитини після позбавлення його батьківських прав не може бути, оскільки у нього відсутні можливості реалізувати піклування та турботу щодо дитини.
 
Вважає, що використання висновків та рекомендацій психолога у судовому процесі, як доказів стану дитини, носить сумнівний характер, оскільки діяльність таких фахівців не врегульована законодавством. Отож, висновок психолога від 31 жовтня 2017 року про психоемоційний стан дитини не може бути використаний як підстава для відмови у спілкуванні дитини та батька.
 
Зазначає, що перебування його на стаціонарному лікуванні у період                              з 19 березня 2019 року до 22 квітня 2019 року у Комунальному закладі «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» мало місце, проте, було викликане рядом особистих обставин, що призвели до нервового та психологічного зриву.
 
Посилається на те, що судами попередніх інстанцій безпідставно відхилено подані ним офіційні документи державного зразка (довідки, сертифікати) та не взято до уваги положення Інструкції про порядок виявлення та постановки на облік осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, затверджену спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Міністерства юстиції України від 10 жовтня 1997 року № 306/680/21/66/5, у якій зазначено, що встановлення терміну проходження необхідного курсу наркологічної допомоги та нагляду, а також рішення про його проходження приймається лікарсько-консультаційною комісією відносно кожної особи індивідуально.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що передбачено пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У квітні 2021 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, відтак, оскаржувані судові рішення скасуванню не підлягають.
 
Зазначає, що у матеріалах справи наявні докази, які свідчать про те, що позивач не знятий з диспансерного обліку у лікаря-нарколога. При цьому факт жорстокого поводження з дитиною проявлявся у тому, що позивач піднімав руку на дружину у присутності дитини, чим вчиняв психологічне насильство щодо доньки. 
 
Посилається на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів позивача щодо його нервового спокою, глибокого самоконтролю, доказів того, що він не накинеться на дитину внаслідок чергового вживання наркотичних засобів або нервового потрясіння.
 
Доводи особи, яка подала заперечення на відзив на касаційну скаргу
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 подав заперечення на відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що він надав суду належні докази, які свідчать про те, що він знятий з обліку у нарколога у зв`язку з ремісією, працює та позитивно характеризується, тобто є особою, яка має право на поновлення батьківських прав.
Крім того, з моменту позбавлення батьківських прав минуло більше трьох років, а з моменту взяття на облік (30 червня 2016 року) - більше п`яти років, що свідчить про значний проміжок часу для усвідомлення ним своїх помилок, що призвели до позбавлення його батьківських прав.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У січні 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У квітні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2021 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2015 року у справі № 199/2281/16-п за заявою Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради, заінтересована особа ОСОБА_1 , про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку заяву задоволено. Госпіталізовано ОСОБА_1 до Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку (а. с. 86). 
 
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду                                            м. Дніпропетровська від 07 квітня 2016 року у справі № 199/2281/16-п               ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні передбаченого частиною першою статті 173-2 КУаАП адміністративного правопорушення, звільнено його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, справу закрито (а. с. 87). 
Встановлено, що ОСОБА_1 23 березня 2016 року близько 00.30 год. за адресою: АДРЕСА_1 причинив фізичне насильство своїй цивільній дружині ОСОБА_2 , чим порушив вимоги Закону України «Про насильство в сім`ї».
 
Довідкою від 03 квітня 2017 року, виданою Комунальним закладом «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога з 30 червня 2016 року з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання каннабіноїдів. Синдром залежності» (а. с. 83).
 
Згідно з висновком психоемоційного стану дитини після пережитої психологічної травми від 31 жовтня 2017 року на момент агресивної та неадекватної поведінки батька, який стукав та бив у вхідні двері до квартири, де проживає дитина разом з матір`ю, у ОСОБА_4 спостерігався панічний страх (при тому, що дитина не бачила батька), тремтіли руки, синіли губи, частішало серцебиття (а. с. 99).
Стан дитини на момент звернення: регрес, після травматичної ситуації, нервово-психічна діяльність виснажена, невротична тривога у зв`язку                      з агресивною поведінкою батька. Виникнення проблем з фізичним здоров`ям: у зв`язку з перенесеним стресом у дитини підвищився рівень гормонів (на протязі місяців рівень гормонів стабілізувався і знову підвищувався, дитина знаходиться на обліку у ендокринолога та невролога). Переважно дитина емоційно стабільна, що є основою для її розвитку та навчання. Це дає змогу розвиватися згідно віку та потребам, але є фактори, які повністю знищують відкритість та емоційну стабільність дитини: згадування про батька. Дитина проти розмовляти та згадувати про батька. Стан дитини змінюється при розмові про батька: з`являється тривога та замкнутість, дитина стає розгубленою у зв`язку зі страхом за безпеку матері та її здоров`я, підвищується рівень тривоги та страху. На основі цього можна сказати, що ОСОБА_4 важко досягти відчуття базової безпеки. Дитина після ряду психологічної роботи набула нормального життя, але зараз - регрес в психоемоційному стані.
Наслідки хронічного стресу та вплив на подальший розвиток дитини: пов`язаний з початком і прогресуванням багатьох патофізіологічних станів. В умовах тривалого впливу стресових факторів порушується ендокринний, гормональний і вегетативний баланс, що призводить до дезадаптації. Дезадаптація визначає розвиток негативних психологічних і соматичних наслідків. Окрім цього, перенесений дитиною 30 жовтня 2017 року стрес та наслідки, що сильно вплинули на фізичне здоров`я дитини, потребують фінансових затрат, які повністю покриває мати дитини.
Все це дає можливість стверджувати, що контакт дитини з батьком, який раніше, як було зазначено, знаходився на лікуванні у зв`язку з прийняттям наркотичних речовин, стояв на обліку у психіатра, знаходився під наглядом лікаря-нарколога з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання каннабіноїдів» та має синдром залежності, є вкрай небажаним та наносить шкоду розвитку дитини, вихованню, правильному будуванню життєвих цінностей.
У рекомендаціях зазначено, серед іншого, забезпечення відсутності контакту дитини з батьком до досягнення повноліття, що надасть можливість дитині нормально розвиватись до стабільного дорослого стану, кола вона зможе приймати рішення самостійно та бути невразливою при можливому контакті з батьком при самостійному прийнятті рішення щодо спілкування з ним.
В іншому разі досягнення стабільного дорослого стану малоймовірно, може ще сильніше травмувати дитину, що приведе до порушень її психологічного та фізичного здоров`я, проектування проблем дитинства на своє доросле життя, неспроможності завести сім`ю, стати матір`ю у зв`язку зі страхом за свою дитину, недовіри до людей та світу в цілому.
 
Згідно з листом від 09 листопада 2017 року № 2056, наданим Комунальним закладом «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», питання про зняття з «обліку» вирішується після проходження обстеження за рішенням ЛКК. Умови зняття з обліку: дотримання режиму тверезості, яке підтверджене регулярними (не менше 1 разу на місяць) відвідуваннями лікаря-нарколога протягом 3 років для хворих на алкоголізм і 5 років для хворих на наркоманію. Діагноз «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання каннабіноїдів. Синдром залежності» відноситься до категорії наркоманія, оскільки каннабіноїди є наркотичним засобом (а. с. 84).
 
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська                                       від 24 листопада 2017 року у справі № 206/810/15-ц за заявою Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради, де заінтересована особа ОСОБА_1 , про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку - заяву задоволено. Госпіталізовано ОСОБА_1 до Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку (а. с. 85).
 
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2018 року у справі № 199/5504/18 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, залишено без розгляду (а. с. 91).
 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року у цивільній справі № 199/317/17-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , останнього було позбавлено батьківських прав щодо його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 12-13).
 
Відповідно до висновку ЛКК від 01 серпня 2019 року ОСОБА_1 має діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання каннабіноїдів. Синдром залежності. Повна ремісія (F 12.202) (в анамнезі). Рекомендації: здоровий спосіб життя (а. с. 15).
 
Відповідно до сертифіката про проходження профілактичного наркологічного огляду протипоказань до опіки та піклування не виявлено (а. с. 16) .
 
ОСОБА_1 під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога не знаходиться, що підтверджено довідкою № 1396 від 06 серпня 2019 року, виданою Комунальним підприємством «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради (а. с. 17).
 
Психіатричні протипоказання до встановлення опіки над неповнолітньою дитиною відсутні, що підтверджується медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 10ААЄ № 365424 (а. с. 18).
 
Згідно з довідкою № 425 від 01 серпня 2019 року ОСОБА_1 під наглядом                 у лікаря-психіатра КЗ «Дніпровська міська поліклініка № 1» не знаходиться, за амбулаторною допомогою не звертався (а. с. 19).
 
Відповідно до характеристики від 15 серпня 2019 року ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно (а. с. 20).
 
У характеристиці від 01 серпня 2019 року № 128, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Хайєдж», зазначено, що ОСОБА_1 працює за цивільно-правовою угодою з 01 жовтня 2018 року на посаді юрисконсульта та характеризується позитивно (а. с. 21).
 
Заявою від 18 листопада 2019 року ОСОБА_6 повідомила орган опіки та піклування про те, що з березня 2016 року ОСОБА_1 у помешканні ОСОБА_2 не з`являвся, донькою не цікавився, у сусідів не запитував (а. с. 92).
 
У довідці від 20 листопада 2019 року зазначено, що здоров`ям ОСОБА_4 ,               ІНФОРМАЦІЯ_1 , займається виключно мати дитини, батько дитини до педіатра не навідувався на прийом (а. с. 93).
 
Відповідно до характеристики ОСОБА_4 , учениці 6-А класу,                           з 01 вересня 2018 року батька дитини жодного разу не бачили, по телефону він не зв`язувався, дівчинка про нього жодного разу не згадувала (а. с. 94).
 
За змістом висновку психоемоційного стану дитини від 21 листопада                2019 року станом на момент звернення наразі дитина не має проблем                   з фізичним здоров`ям. Проблеми з ендокринною та нервовою системою зникли внаслідок усунення присутності агресивного батька в житті сім`ї. При ненав`язливому згадуванні про батька м`яко перемикається на іншу тему розмови. У дитини не спостерігається замкнутість, але все ще присутня тривога при згадуванні минулих подій, які закарбувалися у спогадах дитини назавжди (а. с. 95).
 
Відповідно до епікризу з історії хвороби ОСОБА_1 від 23 грудня 2019 року (стаціонарне лікування в КП «ДКПБ» ДОС 3 відділення з 19 березня                   2019 року до 22 квітня 2019 року) встановлено діагноз: психічні розлади та розлади поведінки внаслідок комбінованого вживання алкоголю та каннабіноїдів. Психотичний розлад, переважно поліморфний; також надані певні рекомендації, зокрема, явка до нарколога та психіатра за місцем проживання, відмова від алкоголю та наркотичних речовин та інше                    (а. с. 136).
 
Згідно з висновком органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 16 березня 2020 року № 4/4-151 орган опіки та піклування не прийшов до єдиного висновку щодо розв`язання спору                (а. с. 164-167).
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пунктів 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України                      під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог                         і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
 
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини                          від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України                   27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
 
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
 
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
 
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
 
Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
 
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.
 
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
 
Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
 
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
 
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини                       є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини                       у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови:                       по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року            у справі «Мамчур проти України»).
 
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
 
Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.
 
Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 позбавлений батьківських прав щодо доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду                             м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року у цивільній справі                                  № 199/317/17-ц.
 
Відмовляючи у задоволенні позову про поновлення батьківських прав, районний суд, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 батьківських прав, оскільки надані ним документи не підтверджують наявність змін у його житті, тому що протягом 2019 року він проходив лікування, пов`язане із вживанням наркотичних засобів.
 
З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується та вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.
 
Ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав, Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська виходив із доведеності ОСОБА_2 факту неналежного піклування ОСОБА_1 про дитину та перебування його з 30 червня 2016 року на диспансерному обліку у лікаря-нарколога.
 
Звертаючись до суду з позовом про поновлення батьківських прав,                  ОСОБА_1 , посилаючись на положення частин першої та четвертої статті 169 СК України вважав, що обставини, які були підставою для позбавлення його батьківських прав, змінилися, отже, його права повинні бути поновлені.
 
Згідно із частинами першою, четвертою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.
 
Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради «Про доцільність/недоцільність поновлення батьківських прав ОСОБА_1 , 1990 року народження, відносно доньки ОСОБА_4 ,                    ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 4/4-151 від 16 березня 2020 року, орган опіки та піклування виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради при вирішенні спірного питання не прийшов до єдиного висновку про доцільність чи недоцільність поновлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для поновлення батьківських прав ОСОБА_1                               є правильними з огляду на наявність матеріалах справи доказів перебування позивача на стаціонарному лікуванні в КП «ДКПБ» у період                   з 19 березня 2019 року до 22 квітня 2019 року зі встановленим діагнозом: психічні розлади та розлади поведінки внаслідок комбінованого вживання алкоголю та каннабіноїдів. Крім того, позивач не заперечив проходження такого лікування та зазначив, що воно спричинене особистими обставинами.
 
Ураховуючи наведене, у суду відсутні підстави вважати, що психічний та емоційний стан позивача є стабільним та не схильним до впливу зовнішніх чинників. Оскільки на підставі статті 18 Конвенції про права дитини                від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини,               а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, відтак, впевненості у можливостях ОСОБА_1 забезпечити найкращі інтереси доньки станом на момент розгляду справи немає. При цьому колегія суддів погоджується, що надані ним докази зміни його поведінки, свідогляду, звичок, не дають впевненості у його доводах та спростовуються його                    ж поведінкою, яка свідчить про нестійку психіку та схильність до вживання алкоголю та каннабіноїдів.
 
Доводи ОСОБА_1 про неврахування судами попередніх інстанцій поданих ним медичних документів та характеристик колегія суддів відхиляє, оскільки касаційним судом не встановлено неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права. Крім того, судами здійснено оцінку поданих сторонами доказів відповідно до положень статті 89 ЦПК України.
 
Посилання заявника на висновок психолога від 31 жовтня 2017 року про психоемоційний стан дитини, як такий, що не може бути використаний для відмови у спілкуванні дитини та батька, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначений висновок носить рекомендаційний характер та оцінюється судом разом з іншими доказами. При цьому висновки судів попередніх інстанцій мотивовані наявністю інших обставин та доказів, які виключать можливість станом на момент розгляду справи поновлення ОСОБА_1 батьківських прав.
 
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права і незгоді з ухваленими судовими рішеннями.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду               від 10 грудня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                        її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк