ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1868/21 Справа № 210/4682/20   	  	Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2020 року, яке ухвалено суддею Чайкіною О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 жовтня 2021 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі – ТОВ «ВЕЛЛФІН») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
Позовна заява мотивована тим, що 25.06.2017 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 був укладений договір позики № 213809 в електронній формі, відповідно до якого, позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі  500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика була надана строком на 27 днів.
Позивачем відповідно до договору позики на картковий рахунок ОСОБА_1 була перерахована сума позики в розмірі – 500,00 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» щодо переведення грошових коштів.
Згідно п. 1.5. Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов:
- 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 (тридцять гривень 00 копійок) за перший день користування позикою;
- 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 цього Договору;
ТОВ «ВЕЛЛФІН» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу позику у розмірі, встановленому договором.
Взяті на себе зобов`язання за договором позики № 213809 від 25.06.2017 року відповідач не виконав, у зв`язку з чим, станом на 14 липня 2020 року, загальна заборгованість за кредитом складає 21383,50 грн., з яких: 500,00 грн. – основний борг; 10 557,00 грн. – заборгованість по відсоткам; 10326,50 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ «ВЕЛЛФІН» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.
Зокрема, на думку позивача, судом не було враховано того, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» виконав свої зобов`язання за Договором позики № 213809 від 25.06.2017 року, надавши відповідачеві кредитні кошти у розмірі  500,00 грн., що нею не оспорюється. 
На підтвердження цих обставин позивач надав суду повідомлення ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року, факт перерахування позивачем коштів на рахунок відповідача не спростовано, останнім та ним не заперечувався.
Судом не взяті до уваги правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», які є невід`ємною частиною договору та якими регламентувався порядок отримання та надання позики
При цьому, зазначає, що відповідач підписавши договір позики повністю погодився з усіма умовами договору, зобов`язаний їх виконувати незалежно від спливу строку дії Договору на умовах, що чітко визначені в розділі 1 цього Договору.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Розглядаючи по суті позовні вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» про стягнення боргу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів надання позичальнику коштів в межах Договору позики № 213809від 25.06.2017 року, а тому відмовив в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до положень статті 1046, 1049 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону № 675-VIII.
Як вбачається з матеріалів справи, що 25 червня 2017 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №213809 шляхом підписання відповідачем відповідної Заяви на підставі якого ОСОБА_1 отримала позику в розмірі 500,00 грн. строком на 30 днів (а.с. 23 зворот).
Вказаний договір позики укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам ЦК України та іншого законодавства.
У графіку розрахунків до договору позики від 25 червня 2017 року № 213809 зазначено, що сума за договором становить 500 грн, датою погашення є 22.07.2017 року, сума до сплати процентів становить 277 грн,а разом до сплати 777 грн (а.с. 23 зворот).
З довідки заборгованості встановлено, що позивач нарахував відповідачеві станом на 14.07.2020 року заборгованість в сумі 21383,50 грн., з яких: 500 грн. заборгованість за основною сумою позики; 10557,00 грн. заборгованість за відсотками; 10326,50 грн.заборгованість за простроченими відсотками (а.с.24).
Відповідно до п. 7.1 невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам.
Згідно з пунктом 3.1 Правил надання грошових коштів у вигляді позики
ТОВ «Веллфін» (далі - Правила), затверджених 27 жовтня 2015 року, товариство надає фінансові послуги лише після здійснення ідентифікації особи заявника та вжиття заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом (а. с. 11-14).
Так, відповідно до п. п. 4.1., 4.2. Розділу 4 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті Товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті Товариства, шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.
Відповідно до пункту 4.8 Правил підтвердженням згоди заявника на отримання позики є направлена на розгляд товариством заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки.
Згідно з пунктом 4.9 Правил дійсність банківської платіжної картки перевіряється за допомогою резервування довільної, заздалегідь невідомої заявнику суми від 1 до 99 копійок та з наступним зазначенням заявником у відповідному полі особистого кабінету точної суми, що була зарезервована. Точну, зарезервовану суму заявник може дізнатися шляхом звернення у банк, який емітував платіжну картку. Заявнику пропонується звернутись у банк, використавши засоби смс-повідомлень, засоби телефонного зв`язку, тощо.
Відповідність зазначеної суми підтверджує належність рахунку для перерахування позики заявнику та згоду заявника на отримання позики (пункт 4.10 Правил).
Пунктом 6.3 Правил встановлено, що у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики.
У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті (пункт 6.4. Правил).
Згідно з пунктом 6.8 Правил заявник погоджується на використання у всіх відносинах, що засновані на першому договорі позики та на всіх наступних договорах позики, інших договірних угодах, що можуть бути укладені між заявником та товариством, свого логіну та паролю особистого кабінету як аналог власноручного підпису між товариством та заявником.
Відповідно до пунктів 6.10-6.12 Правил товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики, на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами. Датою укладання договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.
Відповідно д п. 1.4. самого договору позики № 206925 визначено, що договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за договором.
Пунктом 1.3. Договору встановлено строк позики за вказаним Договором 27 днів (до 22.07.2017 року), позика має бути повернута згідно з Графіком розрахунків.
Згідно з п.1.4. Договору, цей Договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, та діє до повного виконання останнім своїх зобов`язань за Договором.
Відповідно до пункту 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, встановлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними.
Відповідно до пункту 1.13 вказаної Інструкції, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження).
Згідно із пунктом 2.14 Інструкції банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання», а банк стягувача - «Дата надходження в банк стягувача» (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп «Вечірня».
Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника.
Проте, в порушення вказаних вимог закону ТОВ «ВЕЛЛФІН» не надано належних доказів на підтвердження факту перерахування коштів на рахунок відповідачки.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В обґрунтування доводів позовних вимог, позивач посилається на те, що перерахування суми позики на картковий рахунок відповідача підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», проте в п. 8 позовної заяви зазначено, що вказане повідомлення буде направлено до суду пізніше (а.с.5 зворот).
Разом з тим, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції позивачем не надано повідомлення ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про перерахування суми позики, що за посиланням позивача підтверджує здійснення переказу коштів відповідачу.
На підтвердження доводів укладення між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 договору позики позивачем надано до суду лише роздруківку заявки з офіційного веб-сайту ТОВ «Веллфін», копію договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року. 
Таким чином, посилання позивача на договір про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року як на самостійний доказ перерахування суми позики не може вважатися достатніми для встановлення факту перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 на виконання договору позики № 213809 від 25 червня 2017 року.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем факту перерахування коштів відповідачу.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що повідомлення ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року, надавалось позивачем в додатку № 8 до позовної заяви не заслуговує на увагу та спростовується матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: