ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/5381/20                                                                  Суддя першої інстанції: А.В. Руденко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді          - Пилипенко О.Є.  
          суддів                              - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М., 
          при секретарі                    - Ткаченко В.В., 
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби України, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про визнання дій протиправними та стягнення коштів,
В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Черкаського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби України, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про визнання дій протиправними та стягнення коштів, в якому просила: 
- визнати  протиправними дії Черкаського апеляційного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 47 320 грн. згідно частини 3 статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 16.04.2020 року;
- стягнути з Черкаського апеляційного суду  на користь судді ОСОБА_1 невиплачену суддівську винагороду на загальну суму 412 086 грн. 77 коп. з відрахуванням при виплаті усіх обов`язкових податків, зборів та платежів згідно до вимог законодавства України.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено повністю: 
- визнано протиправними дії Черкаського апеляційного суду (вул. Верхня Горова, 29, м. Черкаси, 18001, код ЄДРПОУ 42255820) щодо виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застосуванням обмеження її нарахування сумою 47 230 грн. згідно частини 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13 квітня 2020 року;
- стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недоотриману суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 412 086 (чотириста дванадцять тисяч вісімдесят шість) гривень 77 копійок (з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті) шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021, код ЄДРПОУ 26255795).
Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 , Черкаський апеляційний суд, Державна судова адміністрація України звернулись з апеляційними скаргами.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року та 19 квітня 2021 року апеляційні скарги Черкаського апеляційного суду та Державної судової адміністрації України повернуто апелянтам.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року колегією суддів вирішено продовжити строк розгляду справи, призначити справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби України, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про визнання дій протиправними та стягнення коштів до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 01 червня 2021 року на 10:40 год., зал судового засідання № 1, зобов`язати Державну судову адміністрації України надати суду у строк до 28 травня 2021 року належним чином засвідчені копії кошторису Черкаського апеляційного суду та документів на підтвердження розміру обсягу бюджетних асигнувань, виділених такому суду у спірний період.
У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити мотивувальну частину рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року в частині правового обґрунтування обрання належного способу захисту порушеного права позивача, виклавши її в редакції заявленого позову та змінити резолютивну частину рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року, скасувавши в частині вирішення вимог про стягнення коштів, та винести в цій частині нове рішення, яким стягнути з Черкаського апеляційного суду на користь позивача невиплачену суддівську винагороду на загальну суму 412  086,77 грн. з відрахуванням при виплаті усіх обов`язкових податків, зборів та платежів згідно вимог законодавства України, у решті рішенні суду - залишити без змін.  
31 травня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 20877, позивачем було надіслано до суду клопотання про долучення додаткового доказу, а саме - лист Черкаського апеляційного суду від 31.05.2021 року № 06-24/96/2021 щодо кількості виконаних судових рішень про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати суддівської винагороди із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 47320 грн. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року зобов`язано Черкаський апеляційний суд (18001, м. Черкаси, вул. Верхня Горова 29, код ЄДРПОУ: 42255820) у строк до 07 червня 2021 року надати: 
- належним чином засвідчені копії кошторису Черкаського апеляційного суду, затвердженого станом на 01 січня 2020 року, а також зміни до нього, якщо такі мали місце протягом року, та документів на підтвердження розмір обсягу бюджетних асигнувань, виділених такому суду станом на 31 грудня 2020 року.           02 червня 2021 року, відповідно до штампів вхідної кореспонденції суду Вх.№ 21442, ОСОБА_1 надіслано клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки та про врахування пояснень, наданих ОСОБА_1 у судовому засіданні 01.06.2021 року.
04 червня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 21772, Державною судовою адміністрацією на виконання вимоги ухвали суду від 18.05.2021 року надіслано кошторис Черкаського апеляційного суду на 2020 рік разом із довідками про зміни до кошторису на 2020 рік та наголошено, що бюджетні асигнування, передбачені кошторисом на 2020 рік Черкаському апеляційному суду за КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» у сумі 53  816,4 тис. грн. відкриті в повному обсязі.
07 червня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 22121, Черкаським апеляційним судом на виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року надіслано належним чином завірені кошторису Черкаського апеляційного суду, затвердженого станом на 01.01.2020 року, а також зміни до нього, які мали місце протягом року, документи на підтвердження розміру обсягу бюджетних асигнувань, виділених суду станом на 31.12.2020 року.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що нараховуючи та виплачуючи ОСОБА_1 суддівську винагороду із застосуванням обмеження її розміру, Черкаський апеляційний суд діяв з порушенням вимог статті 130 Конституції України та статті 135 Закону №1402, що призвело до порушення прав позивача та гарантій незалежності судді, в свою чергу суд дійшов висновку, що належним та ефективним заходом захисту порушених прав позивачів у спірних правовідносинах є необхідність стягнення на користь позивача недоотриманої суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 шляхом безспірного списання визначеної суми коштів з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів", головним розпорядником якої є ДСА України, в порядку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" і постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників".
Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо необхідності задоволення позовних вимог, проте зазначає, що судом невірно обрано спосіб захисту порушеного права, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню в частині, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається з наказу Черкаського апеляційного суду №15 від 23.07.2019 року ОСОБА_1 зарахована до штату Черкаського апеляційного суду на посаду судді, на якій працює на час розгляду справи.
Згідно довідки Черкаського апеляційного суду №04-16/146/2020 від 02.10.2020 року обмеження доходу позивача з квітня 2020 року по серпень 2020 року складає: квітень - 48   070 грн. 47 коп.; травень - 126   185 грн.; червень - 56   783 грн. 25 коп.; липень - 54   863 грн. 05 коп.; серпень - 126   185 грн., усього 412   086 грн. 77 коп.
Позивач звернулась до Черкаського апеляційного суду із заявою №10-р/2020 від 28.08.2020 року про виплату нарахованої, але не виплаченої суми суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року.
На вказану заяву Черкаським апеляційним судом було надано відповідь листом №04-17/70/2020 від 26.10.2020 року, у якій останній зазначив, що частинами першою і третьою статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» №294-ІХ від 14.11.2019 року із змінами, внесеними Законом України №553-ІХ від 13.04.2020 року, визначалось, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, застосовані обмеження до розміру нарахування суддівської винагороди, який не повинен був перевищувати 10 розмірів мінімальної заробітної плати, на 1 січня 2020 року. Ці положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визнані неконституційними і втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №10-р/2020 від 28.08.2020 року.
Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України обмеження, визначені ч. 1 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», також може застосовуватись й до суддів, однак після закінчення терміну його дії втрачені у зв`язку з цим обмеженням кошти необхідно компенсувати суддям відповідними виплатами, оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України.
Однак на законодавчому рівні не визначено механізм компенсації недоотриманих суддями сум суддівської винагороди за час дії ч.1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2020 року №294-1Х.
Отже виплата нарахованої та невиплаченої винагороди під час дії обмежень за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року можлива після законодавчо визначеної процедури проведення таких виплат.
Вважаючи дій Черкаського апеляційного суду щодо обмеження розміру суддівської винагороди протиправним, позивач звернулась із вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції,  доводам апелянта, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Частиною 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402 (далі - Закон № 1402) встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 2 ст. 135 Закону №1402 суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 135 Закону №1402 базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Частиною 4 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:
1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;
2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;
3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.
Отже за змістом вказаних норм суддівська винагорода визначається лише Законом №1402.
12 березня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.
18.04.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 року № 553-IX, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-1Х доповнено статтею 29 наступного змісту:
«Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому, у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.
Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі, в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до частини другої цієї статті)».
Відтак, з 18.04.2020 року, змінами до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» запроваджені обмеження суддівської винагороди розміром 10 мінімальних заробітних плат, встановлених станом на 1 січня 2020 року, що складає 47230 грн.
Разом з тим, варто наголосити, що статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.
Конституційний Суд України в п. 4.1 рішення від 11 березня 2020 року в справі №4-р/2020 з посиланням, у тому числі, на норми міжнародного права зазначив, що: «Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11 -р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.
Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виці матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2., абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018).
Відповідно до пункту 62 Висновку Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів від 01 січня 2001 року № 1 (2001) у цілому важливо (особливо стосовно нових демократичних країн) передбачити спеціальні юридичні приписи щодо убезпечення суддів від зменшення винагороди суддів, а також щодо гарантування збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.
Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) наголосила, що зменшення винагороди суддів за своєю суттю є несумісним із суддівською незалежністю; зменшення винагороди лише для певної категорії суддів, безсумнівно, порушить суддівську незалежність (пункт 77 Висновку щодо внесення змін до законодавства України, яке регулює діяльність Верховного Суду та органів суддівського врядування, від 9 грудня 2019 року № 969/2019 (далі - Висновок).
Гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя (ч. 1 ст. 124 Конституції України).
Наведені положення Конституції України, юридичні позиції Конституційного Суду України дають підстави стверджувати, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу».
Отже, при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди застосуванню підлягає виключно Закон України «Про судоустрій і статус суддів», при цьому застосування статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прямо суперечить статті 130 Конституції України.
Відповідно до частин 1-4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
Виходячи з наведених вимог процесуального права та враховуючи те, що стаття 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в частині обмеження суддівської винагороди не відповідає Конституції України та нормам міжнародного права, до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми Конституції України як норми прямої дії.
Поряд із зазначеним, правильність вищевказаних висновків стосовно неможливості застосування статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в частині суддівської винагороди на теперішній час підтверджується висновками Конституційного Суду України, викладеними в Рішенні від 28.08.2020 року №10-р/2020 у справі №1-14/2020(230/20), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:
- частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-ІХ зі змінами;
- абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін» до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»« від 13.04.2020 року № 553-ІХ.
Отже, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-ІХ зі змінами, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» «від 13.04.2020 року № 553-ІХ, визнані неконституційними та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 зазначено про необхідність компенсувати відповідними виплатами встановлені обмеження суддівської винагороди. 
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що  обмежуючи розмір суддівської винагороди шляхом внесення змін до  Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»,  всупереч вимогам частини другої  статті 130 Конституції України  та  статті 135 Закону №1402, а також юридичній позиції Конституційного Суду України щодо незалежності суддів, законодавець зумовив ситуацію, з огляду на яку розпорядники бюджетних коштів, серед яких і відповідач у цій справі, виконуючи вимоги  Бюджетного кодексу України  та  Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», вимушені вчиняти дії, що порушують права та гарантії суддів. Однак, необхідність виконання відповідачем, як розпорядником бюджетних коштів, вимог чинного законодавства не змінює правової природи таких дій, що за своєю суттю мають ознаки протиправності, оскільки порушують конституційні гарантії суддів, отже, нараховуючи та виплачуючи позивачу суддівську винагороду із застосуванням обмеження її розміру, Черкаський апеляційний суд діяв з порушенням вимог статті 130 Конституції України та статті 135 Закону №1402, що призвело до порушення прав позивача та гарантій незалежності судді.
Втім, колегія суддів вважає невірним обраний судом першої інстанції спосіб захисту та відновлення порушеного права позивачки, з огляду на наступне.
Стягуючи за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недоотриману суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 412 086 (чотириста дванадцять тисяч вісімдесят шість) гривень 77 копійок (з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті) шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021, код ЄДРПОУ 26255795), суд першої інстанції виходив з того, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється у порядку черговості згідно з чинним законодавством України   органами Казначейства за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період.
Проте, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції не враховано, що у межах спірних правовідносин Черкаський апеляційний суд є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, а відтак, його діяльність у сфері бюджетних відносин регулюється, зокрема, Бюджетним кодексом України.
Так, відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 148 Закону №1402-VI фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.
Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.
Частиною 1 статті 23 БК України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом (ч. 2 ст. 23 БК України).
З вказаного вбачається, що апеляційні суди, апеляційні господарські суди та апеляційні адміністративні суди у відповідних апеляційних округах є розпорядниками нижчого рівня, отже в межах спірних правовідносин саме Черкаський апеляційний суд є розпорядником нижчого рівня, яким, власне, нараховувалась та виплачувалась заробітна плата ОСОБА_2 (в тому числі з обмеженням доходу за період квітень - серпень 2020 року), що останнім не заперечується.
Відповідно до ч.1 ст. 149 Закону №1402-VI суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Так, згідно наданого кошторису Черкаського апеляційного суду та змін до нього (згідно довідок головного розпорядника коштів від 15.01.2020 року № 4, від 25.02.2020 року № 19, від 17.03.2020 року № 65, від 02.04.2020  року № 70, від 04.05.2020 року № 81, від 17.11.2020 року № 194, від 23.12.2020 року № 1514), впродовж 2020 року за КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя», за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» бюджетні асигнування передбачались у розмірі 53  816,4 тис. грн. та були відкриті в повному обсязі.
Вказане підтверджується також листом Державної судової адміністрації України від 02.06.2021 року № 10-10942/21.
Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Черкаського апеляційного суду від 02.10.2020 року № 04-16/146/2020, обмеження доходу ОСОБА_1 за період квітень 2020 - серпень 2020 року складає 412  086,77 грн.
На необхідності встановлення чіткого розміру невиплаченої суддівської винагороди наголошує і Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 року у справі №340/1916/20.
Конституцій Суд України у рішенні від 28.08.2020 року №10-р/2020 підкреслив, що оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України, то втрачені у зв`язку з таким обмеженням кошти підлягають компенсації відповідними виплатами.
Отже, Конституційний Суд України у своєму рішенні визначив компенсаційний характер правових наслідків тимчасово запроваджених обмежень виплати суддівської винагороди та вказав, що втрачені кошти підлягають виплаті.
Колегія суддів звертає увагу, що у межах спірних правовідносин не вирішується питання про можливість ретроспективної дії рішення Конституційного Суду України, тобто можливості застосування рішення на правовідносини, які відбувалися до часу його ухвалення, а про компенсацію втрат коштів, яка мала місце внаслідок прийняття закону, що був визнаний неконституційним. Такі витрати у спірному випадку полягають у тому, що позивач з огляду на свій правовий статус судді та зважаючи на встановлені національним і міжнародним законодавством гарантії незалежності мав законні сподівання на отримання винагороди у повному обсязі. При цьому, як було підкреслено вище, розмір такої винагороди нараховувався відповідачем за правилами ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», однак виплачувався з урахуванням обмежень, встановлених ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 року № 553-IX.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
За правилами ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Варто також наголосити, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права. 
З огляду на вищевикладене, та враховуючи, що право позивача на отримання суддівської винагороди у належному та повному розмірі не може бути поставлено в залежність від виконання обов`язків державними органами в частині врахування внесених змін до законодавчих актів чи то до формування бюджету, колегія суддів приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивачки є зобов`язання стягнути з Черкаського апеляційного суду (18001, м. Черкаси, вул. Верхня Горова 29, код ЄДРПОУ 42255820) за рахунок бюджетних асигнувань за КЕКВ 2113 «Суддівська винагорода» на користь ОСОБА_1 невиплачену суддівську винагороду на загальну суму 412 086 грн. 77 коп. (з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті).
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
          З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року - скасувати в частині стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недоотриману суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 412 086 (чотириста дванадцять тисяч вісімдесят шість) гривень 77 копійок (з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті) шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021, код ЄДРПОУ 26255795) та прийняти в цій частині нову постанову.
Керуючись ст..ст. 241, 242, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів  

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року - скасувати в частині стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недоотриману суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 412 086 (чотириста дванадцять тисяч вісімдесят шість) гривень 77 копійок (з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті) шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021, код ЄДРПОУ 26255795) та прийняти в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з Черкаського апеляційного суду (18001, м. Черкаси, вул. Верхня Горова 29, код ЄДРПОУ 42255820) за рахунок бюджетних асигнувань за КЕКВ 2113 «Суддівська винагорода» на користь ОСОБА_1 невиплачену суддівську винагороду на загальну суму 412 086 грн. 77 коп. (з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті).
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є.Пилипенко 

Суддя:                                                                                 Я.Б.Глущенко   

                                                                                                    Я.М.Собків   

Повний текст виготовлено 08 червня 2021 року.