УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/3524/18 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В. 
Категорія 23 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів: Трояновської Г.С., 
                        Павицької Т.М. 
секретаря
судового засідання Лісової Т.С.
з участю представника позивача 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Зубчук І.В.
у цивільній справі 278/3524/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Український СОЛОД” про розірвання договору оренди земельної ділянки, -
в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив розірвати договір оренди земельної ділянки площею 14,1969 га. для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1822085300:05:000:0103, яка розташована на території Озерянківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, укладений між  ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю “Український СОЛОД” (далі ТОВ “Український СОЛОД”). В обґрунтування поданого позову зазначав, що успадкував після матері ОСОБА_2 земельну ділянку площею 14,1969 га., для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1822085300:05:000:0103, яка розташована на території Озерянківської сільської ради Житомирського району Житомирської області та яка перебуває в платному строковому користуванні ТОВ “Український СОЛОД” на підставі укладеного між померлою та відповідачем договору оренди від 01 червня 2006 року та додаткового договору від 20 серпня 2015 року. Позивач вказував, що ТОВ “Український СОЛОД” не виконує своїх зобов`язань зі сплати орендної плати, хоча використовує земельну ділянку для сільськогосподарських цілей.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права. Зокрема вказує, що судом першої інстанції встановлено, що протягом 2016-2019 років (4 роки підряд) відповідач систематично не сплачував орендну плату за спірною угодою і тільки 11.06.2020 року під час розгляду даної справи відповідач виплатив позивачу заборгованість з орендної плати в розмірі 74 592,00 грн. Тому, на думку апелянта, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи в подальшому заборгованість виплачена. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, що узгоджується з практикою Верховного Суду та викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17, та у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.07.2020 року у справі №479/1073/18. Крім цього вказує, що судом першої інстанції не враховано положення п.15 Договору оренди землі, відповідно до якого орендар, що не сплатив всієї орендної плати до 01.04. року наступного за звітним, даний договір автоматично анулюється. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, позивач не отримував від відповідача за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року орендну плату та сам відповідач визнав несплату орендної плати по спірному договору за чотири роки. Таким чином апелянт вважає, що починаючи з 02.04.2017 року Договір оренди землі №122/565,566 від 01.06.2006 року автоматично припинив свою дію. 
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ “Український СОЛОД” укладено договір №122/565,566 оренди земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 14,1969 га., кадастровий номер 1822085300:05:000:0103, яка розташована на території Озерянківської сільської ради Житомирського району Житомирської області (далі - Договір), терміном на 10 років (а.с.7-9).
Згідно з п.9 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, за побажанням орендодавця у відробітковій формі або рослинницькою продукцією по ринковій ціні.
За змістом п.10 Договору на момент його підписання загальна сума орендної плати становить 1 200,00 грн.
Орендна плата вноситься у грошовій формі або рослинницькою продукцією до 31.12 звітного року (п.11 Договору).
Згідно пункту 33 Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, Орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
20 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ “Український СОЛОД” укладено додаткову угоду, якою було продовжено термін дії Договору до 31 грудня 2027 року (а.с.10). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.
13 квітня 2017 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 14,1969 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1822085300:05:000:0103, яка розташована на території Озерянківської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с.11).
Обгрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що 23 липня 2018 року надіслав на адресу відповідача заяву, якою повідомив, що він є спадкоємцем ОСОБА_2 та зазначив про порушення відповідачем умов договору в частині виплати орендної плати (а.с.14-16).
11 червня 2020 року ТОВ “Український СОЛОД” виплатило ОСОБА_1 орендну плату в розмірі 74 592,00 грн. за період з 2016-2019 роки, отримання якої позивачем підтверджується квитанцією про поштовий переказ, тобто з часу отримання відомостей про наявність спадкоємця після померлої ОСОБА_2 (а.с.183-184).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що в даному випадку відсутні достатні підстави для розірвання договору оренди.
При цьому судом враховано, що відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Положеннями статей 21,22 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. У разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.
За правилами частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Тобто, зазначені положення закону вимагають саме систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. 
Разом з тим, при вирішення спору слід звернути увагу на наступне.
Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 709/1089/17 (провадження №61-12745сво18) зроблено висновок, що: "застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже робила правовий висновок щодо поняття систематичності несплати орендної плати, що є підставою для розірвання договору. 
Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно з вимогами статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. 
Зазначена норма надає за певних умов право добросовісному кредитору вимагати свій обов`язок іншим шляхом, ніж надання орендної плати особисто орендодавцю. Однак, зазначені положення не свідчать про обов`язковість таких дій, а лише регламентують можливу поведінку орендаря та нотаріуса. Винна поведінка, яка є підставою для припинення правовідносин, кореспондується з обов`язком та небажанням його виконувати на умовах, визначених договором. Відсутність у договорі обов`язку перерахування коштів на депозит нотаріуса, крім визначеного законом лише такого права, та нездійснення орендарем таких дій, не може бути безумовною підставою для розірвання договору, а лише тягне за собою виплати цих сум.
В даному випадку, як зазначалося вище орендну плату за весь період з дня смерті попереднього орендодавця позивач отримав.
На думку суду, відсутні підстави вважати, що дії відповідача щодо невиплати орендної плати були недобросовісними.
Так, матеріали справи свідчать, що невиплата орендної плати була обумовлена смертю орендодавця та відсутністю даних про спадкоємця померлої.
Згідно з ч.5 ст.31 Закону особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.
У частині 3 ст.148-1 ЗК зазначено, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням:
кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки;
найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника;
місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси;
платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).
Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.
Проте, позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження факту належного повідомлення орендаря про зміну власника орендованої земельної ділянки.
У зв`язку з цим відповідачем виплачено орендну плату лише після ознайомленням з такими обставинами в ході розгляду даної справи.
А тому невиплата відповідачем орендної плати в даному випадку не може тлумачитись як систематична несплата орендної плати, оскільки позивачем створені штучні підстави для розірвання договору оренди. 
За таких обставин суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.
Оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
А тому апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.
Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови. 

Головуючий:                         Судді:

Повний текст постанови складений 28.05.2021 року.