ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" травня 2021 р.           Справа№ 910/17644/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Куксова В.В.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Шаптали  Є.Ю. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 10.02.2021 
у справі №910/17644/20 (суддя Приходько І.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд"
до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
про стягнення 189 209,83 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідач, скаржник) про стягнення заборгованості за неналежне виконання зобов`язань за договором №53-122-01-20-09069 поставки від 02.01.2020 у розмірі 189 209,83 грн. (з у рахуванням наданих позивачем уточнень на виконання вимог ухвали суду від 17.11.2020), з яких: 182 280,00 грн. - сума основного боргу, 3 266,00 грн. - 3% річних, 3 663,83 грн. - інфляційних втрат. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 закрито провадження у справі №910/17644/20 в частині позовних вимог про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" 80 000,00 грн. основного боргу у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" основну заборгованість у розмірі 52 280,00 грн., 3% річних у розмірі 2 877,44 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 992,36 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 761,69 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 072,25 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 у справі №910/17644/20 скасувати в частині стягнення з ДП "НАЕК "Енергоатом на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" 8761,69 грн. витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення в частині стягнення 8  761,69 гривень витрат на професійну правничу допомогу є незаконним, необгрунтованим та таким. що ухвалене судом з порушенням норм процесуального та матеріального права, враховуючи, що розмір стягнутої суми витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги є значно завищеним, необгрунтованим, неспівмірним із складністю справи та безпідставним. 
Також скаржник звернувся з заявою про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у зв`язку із тим, що дія карантину на території України значно ускладнює участь у судових засіданнях та відрядження працівника у місто Київ наражатиме на небезпеку.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 у справі №910/17644/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Тищенко А.І., Шаптали Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 відмовлено у задоволенні клопотання скаржника про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 у справі №910/17644/20, роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи. 
25.03.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімкарготрейд" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти доводів викладених в апеляційній скарзі та вказує, що витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у справі 910/17644/20 є фактичними і неминучими оскільки, вирішити спір між позивачем та відповідачем у досудовому порядку не вдалося, що підтверджується матеріалами справи, яка містить докази направлення позивачем на адресу відповідача претензії, на яку відповідач не відповів, що змусило позивача звернутися до Господарського суду міста Києва з відповідною позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача. Реальність витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката також зумовлена і тим, що позивач не володіє необхідним кадровим ресурсом для самостійного представлення своїх інтересі в судових органах так як і відповідних вмінь та навичок.
Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що предметом розгляду у справі № 910/17644/20 є вимоги про стягнення 189  209,83 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України.
З огляду на малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, колегія суддів вирішила розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.
Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.
02.01.2020 між позивачем (постачальник) та відповідачем (замовник) був укладений договір поставки №53-122-01-20-09069 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець прийняти і оплатити продукцію у кількості та за цінами, що визначені у специфікації.
Відповідно до пункту 2.2. Договору загальна сума договору складає 182  280 грн.
Сторонами погоджено, що продукція поставляється постачальником на умовах DDP Інкотермс-2010, в строк 40 календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-порталі уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі" (пункт 3.1. Договору). 
Згідно п. 8.4. Договору датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не здійснив оплату поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим виникла заборгованість, на яку позивач також нарахував 3% річних та інфляційні втрати.
Ухвалюючи рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції керувався тим, що приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, відповідність запропонованої адвокатом правової позиції правовим висновкам суду, відображеним у рішенні, зважаючи на малозначність даного спору, а також часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що обґрунтованою та співмірною є сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 761,69 грн. (сума витрат позивача, безпосередньо пов`язаних з розглядом справи у суді, до якої застосований коефіцієнт, обчислений пропорційно правомірно заявленим позовним вимогам).  
Розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 761,69 грн.
Водночас, згідно до ч. 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Приписами ч. 3 ст. 277 ГПК України встановлено, викладеннний перелік підстав норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
Так, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Щодо стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8 761,69 грн. колегія суддів зазначає наступне.
Так у суді першої інстанції позивач просив суд покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 18  000,00 грн.
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу наведеної норми законодавства вбачається, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката позивачем надано Договір №161020 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 16.10.2020, Акт приймання-передачі послуг №2 від 16.10.2020 до Договору, з якого вбачається, що на підставі вказаного вище договору адвокатом Ковбасою В.М. були надані відповідні послуги з правничої допомоги на загальну суму 18 000 грн.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п.95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п.88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд враховує, що подані документи не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Дослідивши надані позивачем докази, судом першої інстанції вірно встановлено, що перелік наданих адвокатом послуг містить найменування послуг, оплата за які не повинна відшкодовуватися за рахунок відповідача. Такими послугами, зокрема є: консультація клієнта про досудове врегулювання спору, ознайомлення з претензією та відповіддю боржника на неї, написання та відправлення претензії боржнику. 
Судом першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що вказані послуги не можуть вважатись витратами позивача, пов`язаними з розглядом справи, оскільки спрямовані на врегулювання спору саме у досудовому порядку.
Дослідивши опис наданих послуг, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, відповідність запропонованої адвокатом правової позиції правовим висновкам суду, відображеним у рішенні, зважаючи на малозначність даного спору, а також часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що обґрунтованою та співмірною є сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 761,69 грн. (сума витрат позивача, безпосередньо пов`язаних з розглядом справи у суді, до якої застосований коефіцієнт, обчислений пропорційно правомірно заявленим позовним вимогам).  
В свою чергу, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат не надано жодних доказів на їх спростування, а тому доводи Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" у відповідній частині відхиляються, як необґрунтовані.
Скаржник не обґрунтовує свою апеляційну скаргу іншими обставинами, які б в силу ст. 277 ГПК України були б підставами для скасування рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8 761,69 грн.
Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. 
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 у справі №910/17644/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 у справі №910/17644/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 у справі №910/17644/20 - залишити без змін.
Матеріали справи №910/17644/20 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Куксов 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                Є.Ю. Шаптала