Постанова
Іменем України
 
13 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 215/5415/19
провадження № 61-2684св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати           Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М.,         Синельникова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідачі:  ОСОБА_2 , державне підприємстве «Сетам», Саксаганський відділ Державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із         позовом до ОСОБА_2 , державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), Саксаганського відділу Державної виконавчої служби          м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області (далі - Саксаганський ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ в Дніпропетровській області), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль»), про поділ майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнання прилюдних торгів недійсними.
 
Позовна заява мотивована тим, що вона з 18 січня 1993 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , за час якого, а саме 10 грудня 2004 року, ними за спільні кошти була придбана нежитлова будівля по АДРЕСА_1 . Наприкінці 2005 року їх сімейні відносини погіршилися, а з квітня 2006 року вони почали проживати окремо. 
Після припинення шлюбних відносин вони досягли домовленості, що спільно набуте майно залишається у користуванні  ОСОБА_2 , яке використовується при здійсненні підприємницької діяльності, за що останній зобов`язався сплачувати їй грошові кошти. Приблизно до березня 2019 року  ОСОБА_2 свої зобов`язання щодо сплати визначеної між ними суми грошових коштів виконував належним чином, але потім, без пояснення причин, припинив надавати їй кошти. 
Під час судового розгляду справи про поділ майна подружжя їй стало    відомо, що нежитлова будівля по АДРЕСА_1 без її згоди була передана в іпотеку                                АТ «Райффайзен Банк Аваль» та 26 січня 2018 року реалізована на електронних торгах.
Вважає, що проведені електронні торги призвели до незаконного позбавлення її права власності на належну їй частину спірного майна, тому повинні бути визнані недійсними. 
На підставі вказаного ОСОБА_1 просила суд визнати недійсними електронні торги, проведені 26 січня 2018 року, та їх результати, оформлені протоколом проведення електронних торгів від 26 січня 2018 року № 313512, складеним ДП «Сетам» за результатами проведення електронних торгів об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 335,90 кв. м, та поділити майно,               що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за нею                     та за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 , за кожним.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2020 року у складі судді Камбул М. О. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2019 року.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надано суду доказів на підтвердження того, що спірне майно було придбано за спільні кошти, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині поділу цього майна. 
Враховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, такий правочин може визнаватися недійсним у судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України. Разом з тим, підстав, визначених вказаною нормою, для визнання оспорюваного правочину недійсним судом під час розгляду справи не встановлено. Крім того, за відсутності в матеріалах справи оспорюваного договору іпотеки, суд позбавлений можливості встановити дотримання сторонами його умов, тому відсутні правові підстави для задоволення частини позовних вимог про визнання недійсними електронних торгів, які відбулися 26 січня 2018 року, та їх результатів.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з інших підстав.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що у справі про визнання недійсним правочину, укладеного за результатами проведення електронних торгів, в якості відповідачів мають залучатися усі сторони правочину - державна виконавча служба, організатор електронних торгів та переможець. Переможцем електронних торгів є ОСОБА_3 , який не був залучений до участі у справі у якості відповідача, тобто суд ухвалив рішення, яким вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, що відповідно до пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У лютому 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного        Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі          № 545/4172/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні її позову, не врахував, що спірне майно з огляду на презумпцію спільності майна подружжя є спільною сумісною власністю, а тому укладення ОСОБА_2 без її згоди договору іпотеки, предметом якого є це майно, та подальша реалізація майна на прилюдних торгах призвели до незаконного позбавлення права власності на належну їй частину спірного майна.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У травні 2021 року ДП «Сетам» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
18 січня 1993 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 2.
 
Згідно з договором купівлі-продажу від 10 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу        Кравець О. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1150, суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 було  придбано нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 .
 
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер довідки 102225314, дата формування 01 листопада 2017 року) 29 червня 2006 року за № 3396195 зареєстровано обтяження на нежитлове приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до роздруківок з офіційного веб-сайту ДП «Сетам» нежитлове приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 , було реалізовано на електронних торгах, які відбулися 26 січня 2018 року та переможцем торгів є учасник № 3 - ОСОБА_3 .
 
Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2019 року у справі № 215/683/18, залишеним у силі постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Саксаганського ВДВС  м. Кривого Рогу ГТУЮ в Дніпропетровській області, ДП «Сетам», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», ОСОБА_3 , про визнання прилюдних торгів недійсними.
 
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що проведені електронні торги призвели до незаконного позбавлення її права власності на належну їй частку спірного нерухомого майна, придбаного у період шлюбу з ОСОБА_2 .
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;  4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим та підстав для його скасування немає.
 
Так, згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. 
 
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
 
Предметом позовних вимог є визнання електронних торгів недійсними.
 
Частинами першою, другою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.
 
Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5,        визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.
 
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою              Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі                        № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.
 
Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості        укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.
 
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).
 
Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
 
Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
 
Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.
 
Згідно із пунктом 4 розділу X Порядку реалізації арештованого майна         після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем. 
 
В акті про проведені електронні торги зазначається така інформація:                ким, коли і де проводилися електронні торги; стисла характеристика реалізованого майна; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - переможця електронних торгів, серія та номер документа, що посвідчує її особу, місце проживання (у разі якщо переможцем електронних торгів є юридична особа, зазначаються її найменування, місцезнаходження та код за ЄДРПОУ); сума, внесена переможцем електронних торгів за придбане            майно; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи (найменування юридичної особи) - боржника, її місце проживання (місцезнаходження); дані про правовстановлювальні документи, що підтверджують право власності боржника на майно (пункт 5 Розділу X Порядку реалізації арештованого майна).
 
У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17, провадження                         № 12-128гс18, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. 
 
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Виходячи з наведеного сторонами договору купівлі-продажу,          оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів, та покупець - переможець електронних торгів.
 
У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада            2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.
Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 
 
Отже у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів або іншої заінтересованої особи, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.
 
Звертаючись із позовом про визнання недійсними електронних торгів, ОСОБА_1 пред`явила позов лише до однієї із сторін правочину - продавця Саксаганського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області) та організатора електронних торгів - ДП «Сетам». Переможець оскаржуваних прилюдних торгів ОСОБА_3 до участі у справі залучений не був. 
 
Разом з тим, у справі про визнання недійсним правочину, укладеного за результатами проведення електронних торгів, в якості відповідачів мають залучатись усі сторони правочину - державна виконавча служба, організатор торгів та переможець. 
 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду            від 06 лютого 2018 року у справі № 911/845/17 та від 14 березня 2018 року у справі № 910/1454/17. У наведених постановах суд касаційної інстанції висловив позицію, що відчуження майна на електронних торгах, як угода купівлі-продажу, є багатостороннім правочином і під час подання позову про його оскарження такий позов подається до решти сторін цього правочину, з якими є матеріально - правовий спір, і ці сторони мають бути залучені до участі у справі. Відповідачами у справі окрім організаторів електронних торгів, залучається також особа, визнана їх переможцем. 
 
Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для  відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
 
Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц).
 
З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. 
 
Таким чином, встановивши, що у цій справі в якості відповідачів залучені продавці, тобто лише одна сторона правочину (договору купівлі-продажу, оформленого за результатами торгів), та не залучено в якості відповідача покупця майна, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову через неналежний склад відповідачів.
 
Посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції не дослідив усі зібрані у справі докази на правильність висновків суду не впливає, оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено через неналежний суб`єктний склад, а не у зв`язку із недоведеністю позовних вимог. Таким чином, вирішення вказаних процесуальних питань не впливає на ту обставину, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
 
Твердження заявника про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 545/4172/16, є безпідставним, оскільки висновки       судів вказаним висновкам Верховного Суду не суперечать.
 
Таким чином, доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростували. 
 
У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженої постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                       Н. Ю. Сакара
 
        О. М. Осіян
 
        Є. В. Синельников