ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 р.	Справа № 440/4898/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.
            представника відповідачів: Ілюшенка О.Л.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Повітряних Сил Збройних Сил України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2020, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, м. Полтава, повний текст складено 09.11.20 року по справі № 440/4898/20
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Повітряних Сил Збройних Сил України ,          Генерального штабу Збройних Сил України ,          Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України                  
          про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Повітряних Сил Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі за текстом також – відповідачі), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:
- зобов`язати Повітряні Сили Збройних Сил України нарахувати грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 631074,36 грн (без врахування грошової допомоги на оздоровлення);
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 631074,36 грн (без врахування грошової допомоги на оздоровлення).
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року позовні вимоги  задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано пункт 18 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08 жовтня 2019 року №219.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 листопада 2016 року по 07 жовтня 2019 року та невиплачену суму грошового забезпечення за період з 08 жовтня 2019 року по 27 листопада 2019 року загалом у розмірі 554848,71 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Допущено рішення суду до негайного виконання в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 12659,84 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги наводить обставини справи, викладені у відзиві на позовну заяву, та вказує на їх неврахування судом першої інстанції. Звертає увагу, що Кодекс законів про працю України на військовослужбовців, які проходять службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, не поширюється, що підтверджується листом Департаменту заробітної плати та умов праці Міністерства соціальної політики України від 24.07.13 за № 774/13/84-13. 
За результатами апеляційного розгляду Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Також, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Повітряні Сили Збройних Сил України оскаржили його в апеляційному порядку, оскільки вважають його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги наводять доводи, аналогічні тим, які викладені в апеляційній сказі, поданій Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України.
За результатами апеляційного розгляду Повітряні Сили Збройних Сил України просять скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 18.05.2021 представник апелянтів вимоги апеляційних скарг підтримав, просив їх задовольнити.
Позивач просив суд апеляційної інстанції судові засідання проводити за його відсутністю, апеляційні вимоги не визнає у повному обсязі, у зв`язку з чим просить в їх задоволенні відмовити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Генеральний штаб Збройних Сил України правом на висловлення свого ставлення до апеляційних скарг не скористався.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника апелянтів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду у суді апеляційної інстанції, що у ході розгляду адміністративної справи № 816/2050/16 встановлено та не заперечувалось сторонами під час розгляду цієї справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 .
28.10.2016 начальником Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України видано Наказ № 400, яким у зв`язку із зловживання службовим становищем начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 позбавлено військового звання.
31.10.2016 тимчасово виконуючим обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України видано наказ № 451, яким колишнього майора ОСОБА_1 , начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу 831 бригади тактичної авіації повітряного командування "Центр" Повітряних Збройних Сил України звільнено з військової служби у запас за пунктом "ж" (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 28.10.2016.
На підставі Наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 28.10.2016 за № 400 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2016 № 263 на майора ОСОБА_1 , начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу, накладено дисциплінарне стягнення "позбавлення військового звання".
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2016 за № 264 на підставі Наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.10.2016 за № 451 колишнього майора ОСОБА_1 , начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу з 01.11.2016, виключено зі списків особового складу частини, всіх видів утримання та направлено для зарахування на військовий облік до Миргородського ОМВК Полтавської області.
Не погоджуючись із наказами начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.10.2016 за № 400, тимчасово виконуючого обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.10.2016 за № 451, командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.10.2016 за № 263 та від 01.11.2016 за № 264, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про оскарження зазначених наказів.
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2017 у справі № 816/2050/16, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2017 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.07.2019, позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправними та скасовано накази начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.10.2016 за № 400, тимчасово виконуючого обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.10.2016 за № 451, командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.10.2016 за № 263 та від 01.11.2016 за № 264 /а.с. 19-38/.
Крім того, вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29.01.2018 у справі № 541/2803/16, залишеним без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20.12.2019 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 24.06.2020, ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення /а.с. 53-69/.
Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 06.08.2019 за № 381 ОСОБА_1 , позбавленого військового звання в порядку дисциплінарного стягнення, поновлено у військовому званні майор /а.с. 39/.
Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 10.09.2019 за № 448 скасовано Наказ від 30.10.2016 № 451, яким ОСОБА_1 , начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу 831 бригади тактичної авіації повітряного командування "Центр" Повітряних Збройних Сил України звільнено з військової служби у запас за пунктом "ж" (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 28.10.2016, поновлено позивача на військовій службі та у списках особового складу Збройних Сил України і зараховано у розпорядження командувача Повітряних Сил Збройних Сил України /а.с. 40/.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2019 за № 219 пункт 19 Наказу від 27.10.2016 № 261 викладено у такій редакції: "В зв`язку з відкриттям кримінального провадження № 42016170690000044 від 27.09.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України відносно майора ОСОБА_1 , начальника відділення особового складу та стройового - заступника начальника штабу, майора ОСОБА_1 з 27.10.2016 відсторонити від виконання повноважень на посаді до розгляду справи судом" (пункт 18) /а.с. 41/.
Пунктом 19 цього наказу майора ОСОБА_1 зараховано на всі види забезпечення та у списки військової частини НОМЕР_1 та визначено зарахувати майору ОСОБА_1 час вимушеного прогулу з 01.11.2016 по 08.10.2019 до вислуги років /а.с. 41/.
Питання про виплату позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу зазначеними вище наказами командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 10.09.2019 за № 448 та командира військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2019 за № 219 не вирішено.
Натомість, Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 28.10.2019 за № 546 позивача призначено заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи 15 бригади транспортної авіації Повітряних Сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2 , ВОС-2901003) /а.с. 42, 43/.
На цій підставі Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2019 за № 260 майора ОСОБА_1 з 27.11.2019 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів утримання /а.с. 44/.
Позивач упродовж 2020 року неодноразово звертався до командування Повітряних Сил Збройних Сил України з питання виплати йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, однак зазначене питання не вирішене.
Натомість, листом фінансово-економічного управління Повітряних Сил Збройних Сил України від 30.06.2020 вих. № 350/147/2/2788пс позивача повідомлено, що оскільки постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2017 у справі № 816/2050/16 не містить положень про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, то підстави для його виплати відсутні /а.с. 46, 47/.
Аналогічну за змістом відповідь надано позивачу листом Військової частини НОМЕР_2 від 26.02.2020 вих. № 350/133/47/193пс /а.с. 48-52/.
Посилаючись на невиконання відповідачами обов`язку щодо виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, зважаючи на встановлення факту протиправності відсторонення позивача від виконання обов`язків за посадою, з метою повного та всебічного захисту прав позивача вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправним і скасував пункт 18 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2019 за № 219, з огляду на що дійшов висновку, що на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню невиплачена сума грошового забезпечення за період з 08 жовтня по 27 листопада 2019 року у розмірі 22147,15 грн, яка виникла внаслідок виконання відповідачем протиправного пункту Наказу від 08.10.2019 за № 219, а також середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 листопада 2016 року по 07 жовтня 2019 року, загалом  у сумі 532701,56 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 43 Основного Закону України проголошує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 за № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон № 2011-ХІІ).
Статтею 1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
У силу статті 2 Закону № 2011-ХІІ ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
За змістом частини другої статті 8 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді.
У разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 231 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за № 1153/2008 (надалі - Положення № 1153/2008), у разі незаконного звільнення з військової служби військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. У разі поновлення на військовій службі орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання щодо виплати військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення. Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і пільговому обчисленні) та до строку, встановленого для присвоєння чергового військового звання.
Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 за № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку № 260, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
За приписами пункту 8 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
Пунктом 15 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Згідно з пунктом 9 розділу ХХХІ Порядку № 260 (у редакції, чинній на дату поновлення позивача на військовій службі) грошове забезпечення військовослужбовцям, рішення про звільнення яких з військової служби або переміщення на нижчеоплачувану посаду визнані незаконними та які у зв`язку з цим поновлені на військовій службі (посаді) на підставі рішення повноважного органу (керівника), який прийняв рішення про таке поновлення та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, недоотримане грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниця за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді виплачується військовослужбовцю за місцем перебування на грошовому забезпеченні.
До розрахунку грошового забезпечення у такому разі включаються щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за займаною штатною посадою до звільнення або переміщення на нижчеоплачувану посаду.
Одноразові додаткові види грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не виплачуються.
Разом з цим, як визначено пунктом 122 Положення № 1153/2008 (у редакції, чинній на дату видання наказу від 08.10.2019 за № 219) відсторонення військовослужбовців від посади як захід забезпечення кримінального провадження здійснюється відповідно до Кримінального процесуального кодексу України на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 Кримінального процесуального кодексу України.
Військовослужбовці, відсторонені від посад, зараховуються у розпорядження відповідної посадової особи з дня, що настає за днем відсторонення, та продовжують проходити військову службу, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають (якщо до них не застосовано запобіжних заходів кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою). Військовослужбовці, усунені або відсторонені від виконання службових обов`язків, продовжують проходити військову службу, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених командиром військової частини, якщо до них не застосовано запобіжних заходів або покарань, визначених у підпунктах 12-1, 13 пункту 116 цього Положення.
Грошове забезпечення військовослужбовців, які усунуті від виконання службових обов`язків або відсторонені від посади, здійснюється в порядку, визначеному Міністром оборони України.
Військовослужбовці, які були відсторонені від посади, поновлюються на попередній або на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді в разі скасування відповідної ухвали слідчого судді під час досудового розслідування або суду під час судового провадження, винесення судом виправдувального вироку, відмови у порушенні кримінальної справи за відсутності події злочину, відсутності в діянні складу злочину, за недоведеності їх участі у вчиненні злочину, закриття кримінальної справи або в разі закінчення двомісячного строку відсторонення від посади, якщо строк відсторонення від посади не було продовжено в порядку, визначеному статтею 158 Кримінального процесуального кодексу України.
Згідно з абзацом першим пункту 2 розділу XXIX Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Кримінального процесуального кодексу України відсторонені від посад, виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з дня, наступного після відсторонення від посади, до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.
Як убачається з матеріалів справи, позивач поновлений у військовому званні та на військовій службі на підставі наказів командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 10.09.2019 за № 448 та командира військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2019 за № 219 відповідно.
Факт незаконного звільнення позивача з військової служби встановлений судовим рішенням у справі № 816/2050/16.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2019 за № 219 час вимушеного прогулу з 01.11.2016 по 08.10.2019 зарахований майору ОСОБА_1 до вислуги років (пункт 19) /а.с. 41/.
Проте, зазначеними вище наказами командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 10.09.2019 за № 448 та командира військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2019 за № 219 не вирішено питання про виплату позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Посилання відповідачів на не вирішення цього питання у ході розгляду справи № 816/2050/16 колегія суддів визнає неприйнятними, адже виплата незаконно звільненому військовослужбовцю грошового забезпечення за час вимушеного прогулу є обов`язком військової частини, в якій такий військовослужбовець перебуває на грошовому забезпеченні на момент поновлення його на військовій службі.
З урахуванням наведеного, колегія суддів також визнає безпідставними доводи представника Військової частини НОМЕР_1 про те, що виплату позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.11.2016 по 08.10.2019 має проводити Військова частина НОМЕР_2 , на грошовому забезпеченні якої перебуває ОСОБА_1 на момент розгляду цієї справи судом.
Колегія суддів зазначає, що як на момент звільнення, так і на момент поновлення ОСОБА_1 на військовій службі останній проходив військову службу у складі Військової частини НОМЕР_1 та перебував на грошовому забезпеченні саме у цій військовій частині, про що зокрема свідчить наявна у матеріалах справи копія наказу від 08.10.2019 за № 219 /а.с. 41/.
За таких умов, невиконання військовою частиною НОМЕР_1 обов`язку з виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу на дату поновлення позивача на військовій службі та подальше виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини у зв`язку з призначенням на іншу посаду не є підставою для покладення обов`язку з проведення спірної виплати на військову частину НОМЕР_2 , на грошовому забезпеченні якої перебуває ОСОБА_1 на момент розгляду цієї справи судом.
Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що особою, відповідальною за виплату позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.11.2016 по 08.10.2019, є Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України.
Розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу визначений Військовою частиною НОМЕР_1 у довідці від 25.09.2020 вих. № 745 та загалом складає 532701,56 грн /а.с. 123, 124/.
Здійснений позивачем у позовній заяві розрахунок грошового забезпечення проведений без урахування положень пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за № 100, відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Отже посилання апелянтів на те, що заявлена позивачем сума за період з 08.10.2019 по 27.11.2019 р. розрахована не вірно не приймаються до уваги, оскільки судом ураховано саме розрахунок відповідача /а.с. 123, 124/.
Стосовно посилань представників відповідачів на факт відсторонення позивача від виконання повноважень на посаді, колегія суддів зауважує на такі обставини.
Пунктом 18 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2019 за № 219 пункт 19 Наказу від 27.10.2016 за № 261 викладено у такій редакції: "В зв`язку з відкриттям кримінального провадження № 42016170690000044 від 27.09.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України відносно майора ОСОБА_1 , начальника відділення особового складу та стройового - заступника начальника штабу, майора ОСОБА_1 з 27.10.2016 відсторонити від виконання повноважень на посаді до розгляду справи судом" (пункт 18) /а.с. 41/.
Колегія суддів звертає увагу, що на дату прийняття Військовою частиною НОМЕР_1 рішення про відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень за посадою до розгляду справи судом (08.10.2019) фактичні підстави для прийняття такого рішення були відсутні, оскільки кримінальне провадження № 42016170690000044 було завершене, виправдувальний вирок суду щодо позивача набрав законної сили.
До того ж, чинна на дату прийняття такого рішення редакція пункту 122 Положення № 1153/2008 передбачала, що відсторонення військовослужбовця від посади є заходом забезпечення кримінального провадження, який здійснюється відповідно до Кримінального процесуального кодексу України на підставі ухвали слідчого судді.
У спірних відносинах такі обставини були відсутні.
Ухвалення відповідачем рішення про відсторонення позивача від посади минулим числом (наказ виданий 08.10.2019, а позивача відсторонено від посади з 27.10.2016) є грубим порушенням принципу правової визначеності, адже на дату видання командиром військової частини НОМЕР_1 наказу від 08.10.2019 № 219 вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29.01.2018 у справі № 541/2803/16, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення, набрав законної сили, тобто кримінальне провадження було завершене.
За таких обставин, зважаючи на встановлення факту протиправності відсторонення позивача від виконання обов`язків за посадою, з метою повного та всебічного захисту прав позивача, суд першої інстанції правомірно вийшов за межі позовних вимог, визнав протиправним та скасував пункт 18 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2019 за № 219 та дійшов обґрунтованого висновку, що на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню невиплачена сума грошового забезпечення за період з 08 жовтня по 27 листопада 2019 року у сумі 22147,15 грн, яка виникла внаслідок виконання відповідачем протиправного пункту Наказу від 08.10.2019 за № 219, а загалом на користь позивача з Військової частини НОМЕР_1 належить стягнути кошти у сумі 554848,71 грн.
Наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
Суд першої інстанції надав оцінку всім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до всіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Посилання відповідачів на лист Департаменту заробітної плати та умов праці Міністерства соціальної політики України від 24.07.2013 за № 774/13/84-13 є недоречним з огляду на нормативно-правове регулювання спірних правовідносин. Водночас, колегія суддів зазначає, що листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами, не є джерелом права відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.
У контексті оцінки доводів апеляційних скарг суд апеляційної інстанції звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів уважає, що ключові аргументи апеляційних скарг отримали достатню оцінку.
Керуючись положеннями частини першої статті 308 КАС України, колегія суддів здійснювала перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційних скарг відповідачів.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Повітряних Сил Збройних Сил України  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 по справі № 440/4898/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено  24.05.2021 року