ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/17229/20                                        Головуючий суддя І інстанції Колесник С. А.
Провадження № 22-ц/818/2227/21                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах про відшкодування шкоди

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року                                                                 м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.,
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретарів судового засідання        Семикрас О.В., Чабан А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Колесник С.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Микитюк В.О., звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , відповідно до якого просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : 44 396,09 грн відновлювального ремонту автомобіля; 17000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; 5 000,00 грн моральної шкоди; 2 500 грн витрат на проведення оцінки вартості відновлювального ремонту автомобіля; судовий збір.
В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача посилався на те, що 12 червня 2020 року в м. Харкові на вул. Весніна, 7 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MERCEDES-BENZ GL550 р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля LAND ROVER Discovery р.н. НОМЕР_2 та автомобіля ACURA MDX р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 13.07.2020 по справі № 953/9879/20, яка набрала чинності, винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано ОСОБА_1 .
Цивільно-правову відповідальність відповідача на момент настання ДТП було застраховано за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів AP/7901511 в АТ «СГ «ТАС». Позивач звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, та отримав від страховика страхове відшкодування у розмірі 20515,88 грн.
Відповідно до Звіту № 561 від 11.07.2020 встановлена вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу ACURA MDX р.н. НОМЕР_3 , складає 64911,97 грн, сума витрат на проведення оцінки складає 2500,00 грн.
Оскільки, страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди, то останній зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з даним позовом.
08.12.2020 до суду надійшов відзив ОСОБА_1 на позовну заяву, у якому відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а. с. 72-74).
Так відповідач стверджувала, що на момент вчинення правопорушення її цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів AP/7901511, франшиза становить 2500,00 грн, у зв`язку з чим норми ст. 1194 ЦК України не діють. Вказує на те, що ліміт відповідальності страховика за шкоду спричинену майну складає 130000,00 грн.
Також вважала, що Звіт №561 від 11.07.2020 складено не судовим експертом, а тому не може бути належним, допустимим та достатнім доказом по справі.
Відповідач вказувала, що моральна шкода не підтверджена жодним доказом та не має причинно-наслідкового в`язку з дорожньо-транспортною пригодою.
Витрати на професійну правничу допомогу вважала завищеними та неспівмірними з послугами, які були надані представником позивача позивачу.
Представником позивача 08.12.2020 подано відповідь на відзив, з якої вбачається, що з відзивом на позовну заяву не погоджується, вважає доводи відповідача необґрунтованими (а. с. 58-63).
Представник позивача вказав на те, що саме відповідач повинен відшкодувати різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди, Звіт № 561 є належним, допустим та достатнім доказом по справі, пояснює причинно-наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, обґрунтовує вартість витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2020 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) вартість відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 44396 (сорок чотири тисячі триста дев`яносто шість) гривень 09 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення оцінки вартості відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування скарги зазначила, що рішення районного суду є незаконним і необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції, при його винесенні порушено норми процесуального та матеріального прав.
Вказала, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн (а. с. 43), позовна заява містить вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди. 840,80 грн це мінімальна ставка судового збору відносно майнових вимог (матеріальна шкода). Судовий збір за моральну шкоду становить більш як 1000 грн й сплачується окремо, Позивачем це зроблено не було, відтак не виконані умови процесуальних норм.
Послалась на те, що позивач не надав суду розрахунки сплаченого йому страхового відшкодування (20515,88 грн); не повідомив чи ще, позивач має право отримати частину страхового відшкодування з урахуванням виконання умов Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Вважає, що звіт за № 561 від 11.07.2020 складений не судовим експертом, якого не було попереджено про кримінальну відповідальність відповідно до вимог ст. 102 ЦПК України, отже Звіт, на який позивач посилається у своєму позові як на єдиний доказ обґрунтованості позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, не є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом у розумінні ст. ст. 77-80 ЦПК України.
Зазначила, що посилання судді на постанову Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 є хибним, оскільки у розглянутій касаційним судом справі було підтверджено виконання відновлювального ремонту.
Зауважила, що моральна шкода не підтверджена жодним доказом, не доведено причинно-наслідковий зв`язок.
Послалась на те, що витрати на професійну правничу допомогу позивача завищені та є неспівмірними з наданими його представником послугами.

Адвокат Микитюк В.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 , надав суду відзив на апеляційну скаргу, в кому просить останню залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.
Вважає, що судовий збір при поданні позовної заяви, в якій об`єднано дві вимоги майнового характеру, було сплачено вірно.
Послався на те, що фактичний розмір шкоди, визначений Звітом №561 від 11.07.2020 складає 64911,97 грн, а сума страхового відшкодування - 20515,88, то різниця 44396,09 грн повинна бути сплачена відповідачем на користь позивача відповідно до вимог статті 1194 ЦК України.
Вказав, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в справах № 520/8867/15-ц від 13.11.2019; № 522/1597/15-ц від 31.10.2019; № 221/6180/16-ц від 25.07.2019, сума матеріального збитку, заподіяного потерпілій особі, повинна бути підтверджена таким засобом доказування, як звіт про оцінку майна (акт оцінки майна), який за змістом має відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).
Зазначив, що неможливість проведення ремонту автомобіля, власником якого є позивач, обумовлюється відмовою відповідача відшкодувати різницю між фактичним розміром збитків та страховим відшкодуванням. Саме для визначення фактичного розміру збитків і було проведено оцінку по визначенню вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.
Зауважив, що ОСОБА_1 порушила Правила Дорожнього Руху України, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина особи, яка заподіяла шкоду підтверджується постановою по справі №953/9879/20 від 13 липня 2020. Наслідки у вигляді моральної шкоди - пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП, внаслідок якого позивач відчував дискомфорт у вигляді неможливості використовувати свою власність за її призначенням. Внаслідок неможливості використовувати свій автомобіль, позивач змушений був кожного дня добиратися на роботу з передмістя декількома видами громадського транспорту. Причинно-наслідковий зв`язок - саме внаслідок порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, що призвело до ДТП, позивач отримав пошкодження автомобіля (що потягнуло за собою наслідки моральної шкоди). Якби ОСОБА_1 керувала транспортним засобом з дотриманням правил дорожнього руху, даної дорожньо-транспортної пригоди не сталося б, а транспортний засіб позивача не був би пошкоджений.
Послався на те, що достатнім є підтвердження лише кількості витраченого фахівцем в галузі права часу, а не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду у справах №816/2096/17, №826/7806/17.
Вказав, що договір про надання професійної правничої допомоги укладено з ОСОБА_2 , а не з ОСОБА_1 , а тому повідомляти останній вартість адвокатських послуг адвокат не повинен.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи. 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
За правилом п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
У статті 263 ЦПК України визначено: 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає у повному обсязі.
Судом першої інстанції встановлено, що 12.06.2020 ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Mercedes-Benz GL550 4MATIC», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, вул. Весніна, 7А, при зміні напрямку руху, не впевнилася в безпечності маневру та скоїла зіткнення з трамваєм № НОМЕР_5, який рухався у попутному напрямку. Внаслідок цього автомобіль «Mercedes-Benz GL550 4MATIC», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 зіткнувся з автомобілем «Land Rover Discovery», д.н.з. НОМЕР_2 , який допустив зіткнення з автомобілем «Acura MDX», д.н.з. НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП автомобіль «Acura MDX», р.н. НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 10.1 Правил дорожнього руху України.
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 13.07.2020 по справі № 953/9879/20, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 при вищевказаних обставинах визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 гривень, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України має преюдиціальне значення по цій справі.
Цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 було застраховано за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів AP/7901511 в АТ «СГ «ТАС».
Позивач звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, та 30.07.2020 отримав від страховика страхове відшкодування у розмірі 20515,88 грн, якого йому не вистачило для відновлювального ремонту.
На підтвердження завданого йому збитку ОСОБА_2 надав до суду Звіт № 561 від 11.07.2020 суб`єкта оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_4 , згідно з яким вартість відновлюваного ремонту ТЗ «Acura MDX», р.н. НОМЕР_3 складає 64911,97 грн. За проведення оцінки вартості відновлювального ремонту автомобіля позивач на підставі укладеного із згаданим спеціалістом договором сплатив йому 2500 гривень
Задовольняючи вимоги позову, суд вважав встановленим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 12.06.2020, позивачу була спричинена матеріальна шкода в розмірі 64911,97 грн, яка з відрахуванням отриманої виплати страхового відшкодування у розмірі 20515,88 грн, становить 44396,09 грн.
Суд із урахуванням характеру і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач ОСОБА_2 їх глибину, тривалість, характер немайнових витрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими, розумними і справедливими.
Суд вважав доведеним несення позивачем витрат на оплату вартості проведення оцінки вартості відновлювального ремонту автомобіля та послуг правничої допомоги.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про розмір завданої майнової шкоди.
Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За диспозицією п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Аналогічний висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі справа № 686/17155/15-ц, провадження № 61-18840св18.
Згідно з роз`ясненнями, наданими судам у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доводи скарги щодо неможливості урахування вартості нових деталей для визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача не відповідають вищевказаним нормам матеріального права та правовій позиції щодо їх застосування при аналогічних обставинах справи, яка була викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика
Різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі вищевказаними законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.
За таких обставин саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Тому колегія суддів відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги, за їх безпідставністю, та відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України ураховує згадані правові висновки касаційного суду.
Однак, всупереч наведеній нормі ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач свій автомобіль на день розгляду справи по суті остаточно не відремонтував, а відповідно до наявного у справі Звіту оцінювача № 561 від 11 липня 2020 року вартість складових частин, які підлягають заміні під час ремонту визначена в сумі 53717,82 з ПДВ, який дорівнює 20% (а. с. 18).
Суд першої інстанції помилково не взяв до уваги правову позицію, яка була висловлена Верховним Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц про те, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. 
З урахуванням вказаної правової позиції касаційного суду та з огляду на те, що ремонт автомобіля позивача на день розгляду справи по суті фактично не був проведений, вартість складових частин, які підлягають заміні під час ремонту має бути без урахування ПДВ 20%, що дорівнює 42974,26 грн, а не 53717,82 грн, як помилково врахував суд. А тому розмір відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля позивача згідно зі Звітом № 561 має бути 42974,26 + 3147,00 + 8047,15 = 54168,41 грн. Розмір збитку, який підлягає стягненню за відрахуванням отриманого позивачем страхового відшкодування: 54168,41 грн - 20515,88 грн = 33652,53 грн, а тому в цій частині рішення суду підлягає зміні.
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Рішення суду про стягнення моральної шкоди, а також - витрати позивача, пов`язані із залученням спеціаліста - оцінювача, є законними і обґрунтованими, а доводи скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження і тому висновків суду не спростовують.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; ухвалив оскаржене рішення суду з порушенням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу, а оскаржене рішення суду - змінює та зменшує розмір стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартості відновлювального ремонту автомобіля до 33652 гривень 53 копійки.
У зв`язку з цим та відповідно до ст. 141 ЦПК України має відбутися пропорційний перерозподіл судових витрат.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, крім судового збору, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Позивач на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надав детальний опис наданих послуг по справі на загальну суму 17000 грн, в якому безпідставно зазначено про складання заяв та клопотань, які фактично враховані у складі інших витрат (організація проведення оцінки збитків, складання позову, участь у судовому засіданні відповідь на відзив), у справі подання стороною позивача таких окремих заяв та клопотань не підтверджено, тому колегія суддів зменшує вартість професійну правничу допомогу, яка має бути відшкодована за рахунок відповідача до 16000 грн.
Повний текст судового рішення складено 23.04.2021.
Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2020 року - змінити.
Зменшити розмір стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) вартості відновлювального ремонту автомобіля до 33652 (тридцять три тисячі шістсот п`ятдесят два) гривень 53 копійки.
Зменшити розмір стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) вартості витрат на правову допомогу до 16000 (шістнадцять тисяч) гривень, відшкодування судового збору - до 639 (шістсот тридцять дев`ять) гривень.
В іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.